Єдиний унікальний номер справи 183/9972/25
Провадження № 2/183/3195/26

Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2026 року м. Самар Дніпропетровської області

Самарівський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді – Майної Г. Є.,
з участю секретаря судового засідання – Федорової Є. П., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа Самарівський відділ державної виконавчої служби у Самарівському районі Дніпропетровської області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, про зняття арешту з майна, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2025 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із вищезазначеним позовом. В обґрунтування позову посилався на те, що йому належить нерухоме майно – квартира АДРЕСА_1 , яку він набув у приватну власність на підставі договору купівлі-продажу від 25 листопада 2016 року. Маючи намір відчужити належне йому вищезазначене нерухоме майно, 01 вересня 2025 року з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна щодо об?єкта нерухомого майна, було встановлено, що державним виконавцем Гулак А. С. Новомосковського міськрайонного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Дніпропетровській області 01 грудня 2016 року було винесено постанову про арешт майна боржника, серія та номер 53021369. Датою та часом державної реєстрації обтяження є 01 грудня 2016 року о 13:06:48, суб?єктом обтяження є ОСОБА_2 , а об?єктом обтяження є квартира за адресою АДРЕСА_2 .
У подальшому було з?ясовано, що ухвалою від 30 листопада 2016 року судом у рамках розгляду цивільної справи № 183/6734/16 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу було накладено арешт, у межах ціни позову, на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_2 , на підставі договору дарування, посвідченого 08 червня 2001 року Новомосковською державною нотаріальною конторою за р. № 2-2253, зареєстрованого в БТІ 08 червня 2001 року за р. № 21-1. Однак станом на 30 листопада 2016 року - дата винесення ухвали суду, а також станом на 01 грудня 2016 року - дата постанови про арешт майна божника, квартира АДРЕСА_1 вже не належала боржнику та відповідачу у справі № 183/6734/16 ОСОБА_2 , а належала на підставі договору купівлі-продажу квартири позивачеві.
Оскільки іншим шляхом скасувати заходи забезпечення можливості немає, існування указаних заходів забезпечення унеможливлює реалізацію права власності позивача на належну йому квартиру, позивач просить зняти арешт, накладений 30 листопада 2016 року ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області у справі № 183/6734/16, на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 25 листопада 2016 року, номер 3800; зняти арешт, накладений 01 грудня 2016 року постановою державного виконавця Новомосковського міськрайонного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Дніпропетровській області Гулак А. С. у виконавчому провадженні № 53021369, з квартири за адресою: АДРЕСА_2 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 25 листопада 2016 року, номер 3800. 
Ухвалою судді від 03 жовтня 2025 року позов залишався без руху з наданням строку для усунення його недоліків, що було зроблено позивачем. 
Ухвалою судді від 16 грудня 2025 року постановлено про прийняття позовної заяви до розгляду в порядку загального позовного провадження і відкрито провадження у справі з призначенням підготовчого засідання. Цією ж ухвалою було установлено строки для подання відзиву на позовну заяву, а також письмових пояснень. 
Ухвалою, постановленою судом без оформлення окремого документа, від 18 лютого 2026 року постановлено про закриття підготовчого провадження у справі, останню призначено до судового розгляду по суті.
У судове засідання позивач та його представник не з?явились, представником позивача суду подано клопотання про розгляд справи за їх відсутності, заявлені позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, через канцелярію суду подав заяву, у якій просив розглянути справу у його відсутність, зазначив, що позовні вимоги визнає в повному обсязі та просить їх задовольнити. 
Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, подав через канцелярію суду відзив на позов, у якому просив розглядати справу у його відсутність, за результатами розгляду справи позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити. 
Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про день, місце та час розгляду справи повідомлений належним чином, клопотання про відкладення розгляду справи суду не подавав, тому суд вважає можливим розглянути справу у його відсутність. 
У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, установив такі обставини справи та відповідні їм правовідносини. 
Судом установлено, що позивачеві ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 , що підтверджується відповідним договором купівлі-продажу квартири від 25 листопада 2016 року, укладеним з ОСОБА_2 , посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Рудкевичем Є. В., зареєстрованим в реєстрі за № 3800, а також Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень № 74592334 від 01 грудня 2016 року та Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна щодо об?єкта нерухомого майна № 441637880 від 01 вересня 2025 року, наданими суду в засвідчених позивачем копіях (а.с. 7, 8, 9).
На підставі постанови Верховної Ради України № 3984-IX "Про перейменування окремих населених пунктів та районів" від 19 вересня 2024 року, назву міста Новомосковськ було змінено на місто Самар, а також назву Новомосковського району було змінено на Самарівський район.
Як убачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 441637880 від 01 вересня 2025 року, 01 грудня 2016 року в Державному реєстрі речових прав було зареєстровано обтяження нерухомого майна ОСОБА_2 , тип обтяження – арешт нерухомого майна, номер запису про обтяження: 17753386, обтяжувач: Новомосковський міськрайонний відділ державної виконавчої служби ГТУЮ у Дніпропетровській області, підстава: постанова про арешт майна боржника, серія та номер: 53021369, видана 01 грудня 2016 року Новомосковським міськрайонним відділом державної виконавчої служби ГТУЮ у Дніпропетровській області, державний виконавець Гулак А. С. (а.с. 9). 
Відповідно до ухвали Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2016 року, постановленої у цивільній справі № 183/6734/16 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, було забезпечено позов накладенням арешту, у межах ціни позову, на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_2 , на підставі договору дарування, посвідченого 08 червня 2001 року Новомосковською державною нотаріальною конторою за р.№ 2-2253, зареєстрованого в БТІ 08 червня 2001 року за р. № 21-1, що встановлено за відомостями, викладеними у довідці Комунального підприємства "Новомосковське міське бюро технічної інвентаризації" Дніпропетровської обласної ради" № 313 від 30 листопада 2016 року (а.с. 10).
У той же час, судом установлено, що Державний реєстр речових прав на нерухоме майно не містить відомостей про обтяження спірного нерухомого майна на підставі ухвали суду від 30 листопада 2016 року (а.с. 9). 
Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Згідно зі ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК України встановив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї ж статті визначено способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.
Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Відповідно до частини першої статті 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно зі статтею 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).
Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте, попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. 
Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна", позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). 
Згідно з частиною 2 статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", підставою для реєстрації припинення обтяження є в тому числі й рішення суду, що набрало законної сили. 
Згідно зі статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) – це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. 
Частиною першою статті 6 Закону України "Про виконавче провадження" установлено, що державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. 
Згідно із положеннями статті 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. 
Положеннями статті 57 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що державний виконавець виносить постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання рішення, якщо така постанова не виносилася під час відкриття виконавчого провадження, та не пізніше наступного робочого дня із дня виявлення майна. 
Відповідно до частин 3, 4 та 5 статті 60 Закону України "Про виконавче провадження" з майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. Копії постанови державного виконавця про зняття арешту з майна надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. До підстав зняття арешту також належать закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. 
Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом (частина перша статті 50 Закону України "Про виконавче провадження"). Так, частиною другою зазначеної статті передбачено, що у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Відсутність відкритого виконавчого провадження з виконання рішення суду дає підстави для звільнення майна з під арешту. 
У зв`язку з тим, що на майно позивача було накладено обтяження у вигляді арешту, останній не може реалізувати своє право власності щодо арештованого майна.
Такий висновок суду узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 27 березня 2020 року у справі № 817/928/17. 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14-ц зазначено, що: "кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (статті 15, 16 ЦК України). Цивільне право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним. 
Суд зауважує, що, як на момент постановлення ухвали Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2016 року про забезпечення позову в цивільній справі № 183/6734/16, шляхом накладення арешту на нерухоме майно ОСОБА_2 , що є предметом розгляду в цій справі, а також винесення постанови державного виконавця 01 грудня 2016 року про арешт майна ОСОБА_2 , так і на момент реєстрації обтяження – 01 грудня 2016 року, власником обтяженого нерухомого майна на підставі вищезазначеного договору купівлі-продажу був саме позивач ОСОБА_1 , відповідно до матеріалів справи ОСОБА_2 не був та не є власником такого нерухомого майна.
Водночас, суд ураховує, що власник обтяженого нерухомого майна – ОСОБА_1 не є стороною у справі № 183/6734/16, а тому вирішити спір у позасудовому порядку останній не має можливості, у зв`язку із вищевикладеним, приймаючи до уваги відсутність підстав для накладення обтяження нерухомого майна, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 81, 82, 141, 142, 259, 263-265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа Самарівський відділ державної виконавчої служби у Самарівському районі Дніпропетровської області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, про зняття арешту з майна – задовольнити.
Скасувати арешт нерухомого майна – квартири АДРЕСА_1 , накладений ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2016 року в цивільній справі № 183/6734/16 та постановою державного виконавця Новомосковського міськрайонного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Дніпропетровській області Гулак А. С. про арешт майна боржника № 53021369 від 01 грудня 2016 року, номер запису про обтяження 17753386. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасники справи:
- ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 ;
- ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_4 ; 
- ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_5 ; 
- Самарівський відділ державної виконавчої служби у Самарівському районі Дніпропетровської області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, код ЄДРПОУ 34893684, м. Самар, вул. Гетьманська, 7.
Повне рішення суду складено і підписано 25 травня 2026 року.

Суддя          Г.Є. Майна