ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 551/33/25  Номер провадження 22-ц/814/527/26	Головуючий у 1-й інстанції Рябченко В. В.  Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2026 року 	м. Полтава	

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Полтавського апеляційного суду в складі:
головуючого судді: Обідіної О.І.,
суддів: Бутенко С.Б., Карпушина Г.Л.,
За участю секретаря Дороженка Р.Г.,
розглянула в судовому засіданні в м. Полтаві апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 – адвоката Яреська Тараса Віталійовича на рішення Шишацького районного суду Полтавської області від 09 липня 2025 року по справі за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Сенс Банк» про захист прав споживача,

В С Т А Н О В И Л А :

В січні 2025 року АТ «Сенс Банк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з останнього заборгованість за кредитним договором №631006798 в сумі 63418,78 грн, з яких 41071,17 грн. прострочене тіло кредиту, 8722,62 грн. відсотки за користування кредитом, 12878,84 грн. тіло кредиту, 746,15 грн. відсотки за прострочене тіло кредиту та судовий збір.
Вимоги обґрунтовані тим, що 28.08.2018 між сторонами було укладено угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, в межах встановленого кредитним договором ліміту кредитної лінії.
Неналежне виконання позичальником кредитних зобов`язань призвело до виникнення заборгованості, розмір якої станом на 12.03.2024 становив 63418,78 грн, яку банк і просив стягнути з позичальника.

В січні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ «Сенс Банк» про захист прав споживача, в якому просив зобов`язати банк здійснити перерахунок платежів здійснених ним за угодою про надання кредиту №631006798, починаючи з часу укладання угоди та зарахувати вже сплачені ним кошти за розрахунково - касове обслуговування в рахунок погашення основної суми боргу та відсотків.

Рішеннями Шишацького районного суду Полтавської області від 09 липня 2025 року позовні вимоги Акціонерного товариства "Сенс Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» заборгованість за кредитним договором 631006798 у розмірі 63418,78 грн. та судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 422,40 грн., а разом стягнуто 65 841,18 грн. 
В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства « Сенс Банк», про захист прав споживача відмовлено.

Ухвалюючи рішення, місцевий суд дійшов висновку про доведеність належними доказами існуючої заборгованості, яка виникла внаслідок неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань в зв`язку з чим задовольнив первісний позов в повному обсязі.
Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову, суд зазначив, що зустрічні вимоги, заявлені відповідачем стосуються тих самих підстав та тих самих сторін, які вже були предметом судового розгляду і рішенням Шишацького районного суду від 27 червня 2023 року, яке на даний час вступило в законну силу, в їх задоволенні відмовлено. 

Не погодившись з рішенням суду, адвокат Яресько Т.В., діючи в інтересах відповідача ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду в частині задоволених позовних вимог АТ «Сенс Банк» та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити в задоволенні первісного позову про стягнення з ОСОБА_1 кредитної заборгованості за безпідставністю. 
Звертає увагу на неналежність наданих позивачем доказів існування заборгованості, які є суперечливими та містять помилки в нарахуванні, що доводиться здійсненими стороною відповідача контр-розрахунками. 
Вважає протиправним нарахування банком отриманих від позичальника платежів за розрахунково-касове обслуговування, оскільки останні нараховані за послуги, які повинні надаватися безоплатно. Разом з цим, кредитором в порушення положень Закону України «Про споживче кредитування» самовільно зараховував отримані від ОСОБА_1 кошти не на погашення тіла кредиту та відсотків, а перераховував їх як платіж за розрахунково-касове обслуговування. 
Звертає увагу на нікчемність положень кредитного договору, яким встановлена плата за розрахунково-касове обслуговування кредиту, на що неодноразово звертав увагу Верховний Суд при розгляді справ з подібними правовідносинами. 

Рішення суду в частині відмови в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 не оскаржується, а тому в колегії суддів відсутні підстави для його перегляду в цій частині.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку про наявність підстав для її задоволення з огляду на наступне. 
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що 28.08.2018 ОСОБА_1 звернувся до АТ «Альфа Банк» з анкетою-заявою про акцепт публічної пропозиції АТ «Альфа Банк» на укладення договору про банківське обслуговування фізичних осіб.
Банк прийняв пропозицію на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії №631006798 (надалі - Кредитний договір).
Згідно умов кредитного договору банк надавав ОСОБА_1 кредитні кошти, а позичальник зобов`язався в порядку та на умовах, визначених кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісії та інші передбачені платежі.
Неналежне виконання позичальником умов договору призвело до утворення заборгованості, яка визначена кредитором станом на 12 березня 2024 року в розмірі 63 418,78 грн. та відповідно складається з - 41071,17 грн. простроченого тіла кредиту; 8722,62 грн. відсотків за користування кредитом; 12 878,84 грн. тіла кредиту; 746,15 грн. відсотків за прострочене тіло кредиту.
12.08.2022 загальними зборами АТ «Альфа-Банк» затвердженого рішенням про зміну найменування АТ «Альфа-банк» на АТ «Сенс-Банк», запис про зміну найменування внесено до ЄДР 30.11.2022.

Задовольняючи первісний позов в повному обсязі, місцевий суд встановив наявність кредитних правовідносин між сторонами, неналежне виконання умов договору позичальником ОСОБА_1 , що призвело до виникнення заборгованості та погодився з тим, що розмір останньої доведено позивачем належними та допустимим доказами.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з вказаними висновками суду.
Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства.
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Матеріалами справи доводиться та фактично не заперечується сторонами існування між ними кредитних правовідносин, відкриття банком кредитної лінії ОСОБА_1 та користуванням останнім кредитними коштами.
Обґрунтовуючи підстави звернення до суду, АТ «Сенс Банк» посилався на неналежне виконання позичальником умов договору, що призвело до виникнення заборгованості в загальній сумі 63418,78 грн.
Заперечуючи проти вказаного розміру боргу позичальник зазначав, що ним, з моменту укладання кредитного договору сплачувалися щомісячно кошти за розрахунково-касове обслуговування, нарахування яких не було передбачено умовами договору та такі послуги мають надаватись споживачам безкоштовно. Тобто, отримуючи щомісячно від нього кошти на погашення кредиту, банк самостійно змінив порядок їх зарахування та замість спрямування на погашення тіла кредиту та відсотків, зараховував як оплату комісії за КРО, що на його думку свідчить про недобросовісну діяльність. 
Так, судом першої інстанції вірно враховано, що спірні правовідносини між сторонами виникли в сфері споживчого кредитування та врегульовані положеннями ЗУ «Про споживче кредитування». 
Як вбачається з виписки банку щодо зняття та внесення коштів, за розрахунковий період з 28.098.18 по 28.02.2024, ОСОБА_1 було нараховано та відповідно сплачено останнім комісію за розрахунково-касове обслуговування в загальній сумі 50178,45 грн. (кількість періодів 67).
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно ч. 2 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Тобто, вказаними нормами безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
Разом з цим, вказаний закон розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.
Відповідно до ч,ч. 1, 2 ст. 11 ЗУ «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до ч.ч 1, 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування».
Такий правовий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19.
У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі №202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту. При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 11 ЗУ «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Стаття ст. 89 ЦПК України визначає обов`язок суду оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
В даному випадку, позивачем як кредитодавцем, який включив до свого договору таку супутню послугу як щомісячна комісія за розрахунково-касове обслуговування, в ході судового розгляду не було надано жодного доказу того, що ним така послуга надавалась відповідачу в передбаченому законом порядку і сплачені останнім кошти за кредит зараховувались як оплата за надання такої послуги. 
Крім того, самим банком як при зверненні до суду, так і в ході судового розгляду не зазначено та відповідно не надано доказів наявності, переліку таких супутніх банківських послуг як комісія за РКО і погодження такої послуги зі споживачем ОСОБА_1 при укладанні оспорюваного кредитного договору.
Так, в матеріалах справи маються укладені та підписані між АТ «Альфа Банк» та ОСОБА_1 анкета-заява, акцепт пропозиції на укладання угоди, оферта на укладання угоди, паспорт споживчого кредиту, які не містять переліку платних послуг комісії за розрахунково-касове обслуговування та їх узгодженість між сторонами.
При цьому, як зазначав Верховний Суд в своїх правових висновках, необхідно розмежовувати комісію за надання кредиту та комісію за розрахунково-касове обслуговування.
Посилання банку на п. 3.9. (ж) публічної пропозиції на укладання договору про банківське обслуговування, якою визначено, що за надання суми кредиту для програми «Моментальна розстрочка на карту» клієнт за кожен місяць сплачує банку щомісячну комісію у розмірі, що вказується в розділі ІІІ цього додатку №4, яким встановлено комісію за надання кредиту в сумі 90 грн. відхиляються колегією суддів, оскільки з виписки банку не вбачається нарахування сталої суми – як комісії за надання кредиту, як то зазначено в додатку №4, а навпаки різних сум, які коливаються приблизно від 350 грн. до 1100 грн. щомісячно та які зазначені саме як комісія за розрахунково-касове обслуговування.
Окрім того апеляційний суд звертає увагу, що наданий банком додаток №4 «Кредитні картки фізичних осіб» до договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа Банк» не підписаний позичальником.
З наведеного можливо зробити висновок, що надані банком докази взагалі не містять як погодження між сторонами комісії за розрахунково-касове обслуговування, її ставки, переліку послуг, а мають лише посилання в таблиці про нарахування останньої та її сплату ОСОБА_1 , яка не містить ані підпису уповноваженої особи банку, ані печатки фінансової установи, а вказано лише посаду та прізвище особи «Керівник з юридичного супроводження беззаставного стягнення ОСОБА_2 ».
Оскільки банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позичальнику та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору в частині обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) - є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Матеріали справи містять виписки по рахунках відповідача щодо зняття та внесення коштів за розрахунковий період з 28.098.18 по 28.02.2024, з якого вбачається, що останнім вносились кошти на оплату кредиту, які банком зараховувались як комісія за розрахунково-касове обслуговування на загальну суму 50178,45 грн. (кількість періодів оплати 67).
Одночасно, колегія суддів звертає увагу, що положеннями ст. 19 Закону України «Про споживче кредитування» визначено черговість погашення вимог за договором про споживчий кредит та встановлено, що у разі недостатності суми здійсненого платежу для виконання зобов`язання за договором про споживчий кредит у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості:
1) у першу чергу сплачуються прострочена до повернення сума кредиту та прострочені проценти за користування кредитом;
2) у другу чергу сплачуються сума кредиту та проценти за користування кредитом;
3) у третю чергу сплачуються неустойка та інші платежі відповідно до договору про споживчий кредит.
Таким чином, здійснена ОСОБА_1 впродовж з вересня 2018 року по лютий 2024 року оплата кредиту в сумі 50178,45 грн., яка кредитодавцем в порушення порядку черговості погашення вимог безпідставно була зарахована на оплату комісії за розрахунково-касове обслуговування, має бути перерахована в погашення визначеної банком загальної заборгованості за тілом та відсотками.
Між тим, на зазначені обставини суд першої інстанції належної уваги не звернув, не визначився в цій частині з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які їх регулюють, неповно з`ясував фактичні обставини по справі, що призвело до ухвалення помилкового рішення про задоволення первісного позову в повному обсязі. 
За наведених обставин, рішення суду підлягає зміні шляхом зменшення стягнутої з ОСОБА_1 на користь АТ «Сенс Банк» заборгованості за кредитним договором №631006798 з 63418,78 грн. до 13240,33 грн., з урахуванням вже сплачених позичальником коштів на суму 50178,45 грн.

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Враховуючи, що за результатом апеляційного перегляду по справі ухвалено нове рішення, зміні підлягає і здійснений судом першої інстанції розподіл судових витрат, де з урахуванням принципу пропорційності від розміру задоволених вимог, які в даному випадку складають 20,88% (з запитуваних 63418,78 грн. задоволено 13240,33 грн.), з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір 505,8 грн. 
Враховуючи розмір судового збору, сплачений ОСОБА_1 при подачі апеляційної скарги на суму 3633,60 грн. та відмову в задоволенні позовних вимог банку на 79,18%, з АТ «Сенс Банк» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір в сумі 2877 грн. (79,18% від 3633,60 грн.).
Керуючись ст. ст. 367, 368, п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381-384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 – адвоката Яреська Тараса Віталійовича задовольнити частково.
Рішення Шишацького районного суду Полтавської області від 09 липня 2025 року змінити, зменшивши стягнуту з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» заборгованість за кредитним договором №631006798 з 63418,78 грн. до 13240,33 грн.
Змінити розподіл судових витрат та стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» судовий збір за подачу позовної заяви в розмірі 505,80 грн.
Стягнути з Акціонерного товариства «Сенс Банк» на користь ОСОБА_1 судовий збір сплачений при подачі апеляційної скарги в сумі 2877 грн.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст постанови складено 22 травня 2026 року.

Судді: О.І. Обідіна С.Б. Бутенко Г.Л. Карпушин