Справа № 339/106/26
Провадження № 2/339/130/26
Р І Ш Е Н Н Я
іменем України

20 травня 2026 року Болехівський міський суд Івано-Франківської області 
у складі: головуючого - судді Кілик М.П.,
за участю секретаря судового засідання Ганчар Л.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Болехів за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами,

у с т а н о в и в:

до Болехівського міського суду Івано-Франківської області надійшли матеріали позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - ТОВ «ФК «ЄАПБ») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами. Зокрема, представник позивача Какун А.С. просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача суму заборгованості: за Кредитним договором № 100557807 в розмірі 17 979,30 грн, з яких: 5 640 грн. - сума заборгованості за основним зобов`язанням; 3193,15 грн - сума заборгованості за процентами за користування кредитом; 2 940 грн - сума заборгованості по комісії за обслуговування кредиту; 6 206,15 грн - сума заборгованості за неустойкою (штраф, пеня); за Кредитним договором № 8393828 в розмірі 24 761,44 грн, з яких: 9 801 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 11 260,44 грн - сума заборгованості за відсотками; 3700,00 грн - сума заборгованості за пенею, штрафами. Всього стягнути заборгованість за договорами в загальному розмірі 42 740,74 грн.
У обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначила, що 03.02.2025 між ТОВ «Мілоан» (первісний кредитор) та відповідачем ОСОБА_1  було укладено Кредитний договір № 100557807. Кредитний договір укладено в електронній формі в Особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-комунікаційній системі Товариства. Відповідно до п.2.1. договору, кредитні кошти надаються позичальнику в безготівковій формі шляхом їх перерахування на платіжну картку відповідача. Підписанням кредитного договору відповідач підтвердив, що ознайомився зі схемами кредитування, отримав проєкт цього кредитного Договору разом з додатками (в електронному вигляді в особистому кабінеті), ознайомився з усіма його умовами. На підставі договору факторингу № 28072025 від 28 липня 2025р., укладеного між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «ЄАПБ», Реєстру боржників №3 від 28 липня 2025р., витягу з Реєстру боржників, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до Відповідача в сумі 17 979,30 грн. Після відступлення позивачу прав грошових вимог до відповідача ОСОБА_1  не здійснила жодного платежу для погашення кредитної заборгованості, у тому числі й на рахунки первісного кредитора.
Крім цього, 18.10.2024 між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1  було укладено кредитний договір № 8393828, який підписано електронним підписом позичальника шляхом використання одноразового ідентифікатора, що був надісланий на номер моб. телефону відповідача. Відповідно до умов указаного кредитного договору, кошти кредиту надаються ТОВ «Авентус Україна» у безготівковій формі шляхом їх перерахування на реквізити платіжної картки Відповідача. Підписанням кредитного договору відповідач підтвердив, що він ознайомлений з умовами Правил надання коштів у позику, в тому числі й на умовах фінансового кредиту ТОВ «Авентус Україна», підтверджує, що він повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватися цих Правил. 28.10.2025 між ТОВ «ФК «ЄАПБ» та ТОВ «Авентус Україна» укладено договір факторингу №28102025, за яким та відповідно до реєстру боржників від 28.10.2025 до Договору факторингу, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимог до відповідача ОСОБА_1 в сумі 24 761,44 грн. Відповідач свої вимоги за договором не виконала, кредит не погасила. Таким чином, ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» у загальному розмірі 42 740,74 грн.
Ухвалою судді від 12 березня 2026 року позовну заяву залишено без руху у зв`язку з наявністю недоліків позовної заяви, та надано позивачеві строк для їх усунення. У строк, визначений вказаною ухвалою, представник позивача усунув недоліки позовної заяви.
Відтак ухвалою від 01 квітня 2026 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в справі та визначено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
Представник позивача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, у судові засідання не прибув, у матеріалах справи наявне клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідач ОСОБА_1 у судовому засіданні 14.05.2026 позов визнала частково. Підтвердила, що кредитні договори, що вказані в позовній заяві, уклала в електронній формі (на сайті та в мобільному застосунку). Не заперечила проти стягнення основного боргу (тіла кредиту), комісії. Заперечила проти стягнення з неї пені та штрафів, оскільки під час військового стану пеня, штраф не нараховуються. Щодо відсотків за користування кредитними коштами зазначила, що вони нараховані відповідно до умов договору, але розмір відсотків на цей час вона не має можливості сплатити. Щодо правомірності переуступлення прав вимоги за кредитними договорами відповідач не заперечила. Крім цього, за кредитним договором № 100557807 вона здійснила 2 щомісячні платежі, а за кредитним договором № 8393828 сплатила 1 щомісячний платіж. Просить відтермінувати стягнення боргу.
05.05.2026 суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення, відповідно до абз.2 ч.1 ст.244 ЦПК України, та відклав його ухвалення та проголошення на 15:00 год 20.05.2026. 
Вислухавши відповідачку ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
У відповідності до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. 
Згідно з положеннями ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (ч.1 ст.598 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України). За умовами ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 ЦК України).
Відповідно до ч.1 ст. 626, ст. 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.
Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч.1 ст.638 ЦК України).
Істотні умови електронного договору, крім умов, визначених Цивільним кодексом України, передбачено також у ч.2 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію».
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ч.1, ч.2 ст.1054 ЦК України).
Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Відповідно до ч.1, ч.3 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
Згідно з ч.1 ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.
Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору (ч.2 ст. 1056-1 ЦК України).
Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (ч.3 ст.1054 ЦК України).
Відповідно до змісту ч.1 ст.1 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. Відповідно до ч.1 ст.13 вказаного Закону договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та/або супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом "Про електронну комерцію"). 
У частині ст.639 ЦК України визначено: якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Зокрема, вказаний Закон визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
Положеннями ст.3 даного Закону визначено, що електронний договір – це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний підпис одноразовим ідентифікатором – це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Відповідно до змісту ст.ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з ч.1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ч.1 ст.1078 ЦК України).
Згідно з ч.1 ст.1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.
У постанові Верховного Суду від 07.02.2018 у справі №2-2035/11 викладено висновок, що тлумачення статті 516, частини другої статті 517 ЦК України свідчить, що боржник, який не отримав повідомлення про відступлення права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення боргу, а лише має право на сплату боргу первісному кредитору і таке виконання є належним.
Аналогічний висновок зроблено Верховним Судом у постанові від 23.02.2022 у справі №761/1543/20, у постанові від 19.01.2022 у справі №639/86/17, у постанові від 14.07.2021 у справі №554/8549/15-ц.
Відповідно до правової позиції, яка викладена в постанові Верховного Суду від 04 червня 2020 року у справі № 910/1755/19, у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.
Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Суд установив, що 03 лютого 2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (первісний кредитор) та відповідачем ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит №100557807. Договір укладено в електронній формі в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію».Договір підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора.
Згідно з п. 1.2, 1.3, 1.4, 1.5 вказаного договору сума кредиту становить 6000 грн. Кредит надається строком на 360 днів за умови виконання позичальником графіку платежів, з 03.02.2025. Остаточний термін повернення кредиту, сплати комісій та процентів – 29.01.2026. Комісія за обслуговування кредиту – 9240 грн, що нараховується за ставкою 7% від суми кредиту в перший день кожного наступного розрахункового періоду. Проценти за користування кредитом протягом першого розрахункового періоду, визначеного графіком платежів, нараховуються за ставкою 3,65 % річних на фактичну заборгованість за кредитом. Проценти за користування кредитом протягом решти строку кредитування нараховуються за стандартною процентною ставкою 220 % річних від залишку кредиту починаючи з другого розрахункового періоду. 
У разі прострочення позичальником зобов`язань з повернення кредиту, кредитодавець з наступного за датою спливу строку сплати чергового платежу, згідно графіку платежів, має право нарахувати проценти за ставкою 220 % річних (п.4.2 договору).
ТОВ «Мілоан» виконало свій обов`язок та перерахувало відповідачці 03.02.2025 грошові кошти у розмірі 6000 грн на банківську карту відповідачки, яку вона вказала при укладенні кредитного договору (а.с.8, 19).
Факт укладення договору від 03.02.2025 №100557807 та отримання кредитних коштів в розмірі 6000 грн відповідач визнала в судовому засіданні 14.05.2026. 
З матеріалів справи також вбачається, що відповідач частково погасила заборгованість: здійснювала часткову оплату відсотків за користування кредитними коштами (платежі від 06.03.2025, 10.04.2025, 21.04.2025), повернення кредитних коштів (в загальному розмірі 360 грн), оплату комісії (а.с.115-118). Доказів погашення решти суми заборгованості матеріали справи не містять.
28.07.2025 між ТОВ «Мілоан» та позивачем укладено Договір факторингу №28072025, відповідно до умов якого позивачу було відступлено право грошової вимоги до відповідача за вищевказаним кредитним договором №100557807 (а.с.26-31). 
У судовому засіданні 14.05.2026 відповідач ОСОБА_1 не заперечила обставин та правомірності переуступлення прав вимоги за договором про споживчий кредит №100557807 та набуття позивачем, як новим кредитором, права вимоги до неї за вказаним договором. Крім того, відповідач не заперечила проти правомірності вимог про стягнення з неї заборгованості за основним зобов`язанням, яку позивач визначив у розмірі 5 640 грн; не заперечила проти правомірності вимог про стягнення з неї заборгованості за процентами за користування кредитом та заборгованості по комісії за обслуговування кредиту, які позивач визначив у розмірі 3193,15 грн та 2 940 грн, відповідно.
Суд вважає, що визнання відповідачкою позову у цій частині не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси сторін чи інших осіб, тому суд приймає визнання відповідачкою позовних вимог у цій частині і доходить висновку про задоволення позову про стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача суму заборгованості за Кредитним договором № 100557807 в розмірі 11773,15 грн, з яких: 5 640 грн. - сума заборгованості за основним зобов`язанням; 3193,15 грн - сума заборгованості за процентами за користування кредитом; 2 940 грн - сума заборгованості по комісії за обслуговування кредиту.
Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача неустойки (штраф, пеня) в розмірі 6 206,15 грн суд зазначає наступне.
Відповідно до п.18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у 30-денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 на території України з 24.02.2022 строком на 90 днів введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався і триває по теперішній час.
Верховний Суд у постанові від 31.01.2024 №183/7850/22 (61-14740св23) зазначив, що тлумачення п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: (1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; (2) в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; (3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною 2 статті 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. 
З урахуванням наведеного, позовні вимоги про стягнення 6 206,15 грн неустойки за кредитним договором є безпідставними у зв`язку зі звільненням позичальника від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки у період дії воєнного стану, та задоволенню не підлягають.
Крім цього, суд установив, що 18 жовтня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» (первісний кредитор) та відповідачем ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту №8393828. Договір укладено в електронній формі в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію».Договір підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора.
Згідно з п. 1.3, 1.4, 1.5 вказаного договору сума кредиту становить 10 000 грн. Кредит надається строком на 360 днів. Тип процентної ставки – фіксована. Стандартна процента ставка становить 1% в день та застосовується в межах строку кредиту, вказаного в п.1.4. договору (360 днів). Знижена процентна ставка 0,01% в день та застосовується відповідно до таких умов. Якщо споживач до 17.11.2024 або протягом 3 календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти у сумі не менше першого платежу, визначеного графіком, або здійснить часткове дострокове повернення кредиту. Мета отримання кредиту: споживчі потреби.
ТОВ «Авентус Україна» виконало свій обов`язок та перерахувало відповідачці 18.10.2024 грошові кошти в розмірі 10 000 грн на банківську карту відповідачки, яку вона вказала при укладенні кредитного договору (а.с.39 зворот, 70).
Факт укладення договору від 18.10.2024 №8393828 та отримання кредитних коштів відповідач визнала в судовому засіданні 14.05.2026. 
З матеріалів справи також вбачається, що відповідач частково погасила заборгованість: здійснила оплату відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 12182,36 грн, повернення кредитних коштів в загальному розмірі 199 грн. Доказів погашення решти суми заборгованості матеріали справи не містять.
Аналіз наданих позивачем розрахунків заборгованості свідчить про те, що проценти за користування кредитними коштами нараховано відповідно до умов кредитного договору, в межах строку дії кредитного договору та за процентною ставкою, погодженою сторонами в п.1.5.1 (з 18.10.2024 по 17.11.2024) та в п.1.5.2 договору (з 18.11.2024 по 13.07.2025), що свідчить про правомірність їх нарахування.
28.10.2025 між ТОВ «Авентус Україна» та позивачем укладено Договір факторингу №28102025, відповідно до умов якого, та умов акту прийому-передачі реєстру боржників від 28.10.2025 позивачу було відступлено право грошової вимоги до відповідача за вищевказаним Кредитним договором №8393828 (а.с.84-88). 
У судовому засіданні 14.05.2026 відповідач ОСОБА_1 не заперечила обставин та правомірності переуступлення прав вимоги за договором про надання споживчого кредиту №8393828 та набуття позивачем, як новим кредитором, права вимоги до неї за вказаним договором. Крім того, відповідач не заперечила проти правомірності вимог про стягнення з неї заборгованості за основним зобов`язанням, яку позивач визначив у розмірі 9801 грн; не заперечила проти правомірності вимог про стягнення з неї заборгованості за процентами за користування кредитом. Проти задоволення позовних вимог в частині стягнення штрафу, пені заперечила, оскільки такі нарахування не можуть проводитися під час воєнного стану.
Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача штрафу, пені в розмірі 3700 грн суд зазначає, що відповідно до п.18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 щодо введення воєнного стану, та з урахуванням правового висновку, викладеного Верховним Судом у постанові від 31.01.2024 №183/7850/22 (61-14740св23), зміст яких зазначено вище, - вимоги позову в частині стягнення штрафу, пені є безпідставними у зв`язку зі звільненням позичальника від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки у період дії воєнного стану, та задоволенню не підлягають.
При цьому, з наданого позивачем розрахунку вбачається, що при оплаті позивачем чергового платежу 19.02.2025 в розмірі 4828,36 грн позивач здійснив зарахування частини цих коштів в сумі 1300 грн на оплату штрафу. Матеріали справи не містять підтвердження наявності у відповідачки волевиявлення на момент сплати на зарахування зазначених коштів на оплату штрафу. Відповідно до правил черговості зарахування коштів, узгоджених сторонами договору від 18.10.2024 №8393828 у п.5.6, належними до сплати є відсотки в розмірі 9960,44 грн (11260,44 грн нарахованих та заявлених до стягнення процентів за користування кредитом - 1300 грн добровільно сплачених відповідачем 19.02.2025). Відтак, позов у частині стягнення відсотків у розмірі 1300 грн задоволенню не підлягає, оскільки його нарахування проведено з порушенням умов кредитного договору. 
Суд вважає, що визнання відповідачкою позову у частині стягнення основного боргу (тіла кредиту в сумі 9801 грн), відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 9960,44 грн не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси сторін чи інших осіб, тому суд приймає визнання відповідачкою позовних вимог у цій частині і доходить висновку про задоволення позову про стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача суму заборгованості за Кредитним договором № 8393828 від 18.10.2024 в розмірі 19761,44 грн, з яких: 9801 грн - сума заборгованості за основним зобов`язанням; 9960,44 грн - сума заборгованості за процентами за користування кредитом.
За таких обставин, суд, на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають до часткового задоволення шляхом стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості за кредитним договором від 03.02.2025 №100557807 у розмірі 11773,15 грн, з яких: 5 640 грн. - сума заборгованості за основним зобов`язанням; 3193,15 грн - сума заборгованості за процентами за користування кредитом; 2 940 грн - сума заборгованості по комісії за обслуговування кредиту; за договором про надання споживчого кредиту №8393828 від 18 жовтня 2024 року -у розмірі 19761,44 грн, з яких: 9801 грн - сума заборгованості за основним зобов`язанням; 9960,44 грн - сума заборгованості за процентами за користування кредитом. Всього стягнути 31534,59 грн. У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити за безпідставністю.Отже позов підлягає частковому задоволенню.
Під час судового розгляду відповідач просила відстрочити їй виконання рішення суду, оскільки вона не може сплатити заборгованість відразу. Однак суду не надано доказів скрутного майнового становища чи інших обставин, які істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. За відсутності таких доказів суд позбавлений можливості вирішити вказане питання.
Проте, відповідач не позбавлена можливості вирішити питання про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення в подальшому в порядку ст.435 ЦПК України.
При зверненні до суду з позовом позивач сплатив судовий збір у розмірі 3328 грн. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд ухвалив рішення про часткове задоволення позову, - з відповідача підлягає стягненню в користь позивача оплачений судовий збір в сумі 2455,43 грн (31534,59 грн х 3328 грн / 42740,74 грн).
Керуючись ст.ст.13, 19, 81, 82, 89, 141, 263-265, 268, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ухвалив: 

позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1  на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість у розмірі 31534 (тридцять одна п`ятсот тридцять чотири) гривні 59 копійок, з яких: 11773,15 грн - заборгованість за договором про споживчий кредит №100557807 від 03 лютого 2025 року; 19761,44 грн - заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №8393828 від 18 жовтня 2024 року.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1  на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» судові витрати, що складаються із судового збору в розмірі 2455 гривень 43 копійок.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст.358 ЦПК України.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне найменування учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження): 
позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», місцезнаходження: 07400, Броварський р-н, Київська обл., місто Бровари, вулиця Лісова, 2, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 35625014;
відповідач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .
Повний текст рішення складено 20 травня 2026 року.

Суддя: М.П.Кілик