КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
03680 м. Київ , вул. Солом`янська, 2-а 

Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/14332/2025

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2025 року м. Київ
справа № 646/9958/24

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді-доповідача Ящук Т.І., 
суддів Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М., 
за участю секретаря судового засідання Слив`юк С.В. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції, яка подана представником Ільченко Єлизаветою Сергіївною, на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 13 червня 2025 року, ухвалене у складі судді Букіної О.М.,
у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного Управління Національної поліції України в Харківській області, Головного Управління Державної Казначейської служби у Харківській області, Департаменту патрульної поліції, Управління патрульної поліції у Харківській області Департаменту патрульної поліції, Інспектора 1 взводу 3 роти 2 батальйону УПП в Харківській області лейтенанта поліції Кушнаренко Владислава Олександровича, про відшкодування моральної шкоди, 

встановив:

У жовтні 2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Солом`янського районного суду міста Києва з позовом до Головного Управління Національної поліції України в Харківській області, Головного Управління Державної Казначейської служби у Харківській області, Департаменту патрульної поліції, Управління патрульної поліції у Харківській області Департаменту патрульної поліції, Інспектора 1 взводу 3 роти 2 батальйону УПП в Харківській області лейтенанта поліції Кушнаренко Владислава Олександровича про відшкодування моральної шкоди, в якому просив стягнути на його користь 100 000 грн. відшкодування моральної шкоди.
В обґрунтування позову зазначив, що 04 березня 2024 року Інспектором 1 взводу 3 роти 2 батальйону УПП в Харківській області старшим лейтенантом поліції Кушнаренком Владиславом Олександровичем винесено щодо нього постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі серії ЕНА №1584750, на підставі якої ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 122 КУпАП та на нього накладене адміністративне стягнення у вигляду штрафу в розмірі 340 грн.
Відповідно до постанови серії ЕНА №1584750, 04 лютого 2024 року приблизно о 16:14 год. за адресою: м. Харків, пров. Розторгуєвський, 2, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки «Nissan Leaf», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , не виконав вимогу дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено», здійснив зупинку в зоні дії знаку, чим порушив пункт 8.4 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. №1306.
Не погоджуючись з такою постановою, ОСОБА_1 звернувся до Київського районного суду міста Харкова з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції, Управління патрульної поліції у Харківській області Департаменту патрульної поліції, Інспектора 1 взводу 3 роти 2 батальйону УПП в Харківській області лейтенанта поліції Кушнаренка Владислава Олександровича.
Рішенням Київського районного суду міста Харкова від 23 травня 2024 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовлено.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 20 червня 2024 рішення Київського районного суду міста Харкова від 23 травня 2024 року по справі №953/1774/24 - скасовано. Прийнято нову постанову, якою позовні вимоги задоволено частково.
Скасовано постанову серії ЕНА №1584750 від 04 березня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 122 КУпАП, провадження у справі закрито.
Колегія суддів дійшла висновку, що факт вчинення позивачем вказаного порушення не підтверджується належними доказами, що свідчить про протиправність оскаржуваної постанови серії ЕНА №1584750 від 04 березня 2024 року.
У цьому контексті, здійснення провадження у справі про притягнення позивача до адміністративної відповідальності свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснили вказане провадження.
Через притягнення його до адміністративної відповідальності позивач зазнав моральних страждань, які виразились у тривалому порушенні його звичного життєвого укладу, він вимушений був звертатися за правовою допомогою у час, коли міг займатися своєю звичною роботою. Позивач стверджує, що він перебував у стресовому стані, оскільки знав, що притягнутий до відповідальності незаконно, оскільки будь-яких норм закону він не порушував та сумлінно дотримувався Правил дорожнього руху.
Позивач був змушений докладати додаткових зусиль для відновлення своїх прав, відчував себе приниженим та морально подавленим.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 13 червня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з Департаменту патрульної поліції за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 1000 гривень.
Стягнуто з Департаменту патрульної поліції за рахунок коштів Державного бюджету України на користь держави судовий збір у розмірі 121,12 грн.
В іншій частині позову відмовлено.
Не погоджуючись із рішенням суду, представник відповідача Департаменту патрульної поліції - Ільченко Є.С. звернулася з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати вказане судове рішення в частині стягнення з Департаменту патрульної поліції судового збору, а також змінити рішення суду в частині визначення суб`єкта, відповідального за відшкодування моральної шкоди, замінивши Департамент патрульної поліції на державу Україну в особі відповідного органу Державної казначейської служби України, зобов`язавши відшкодувати на користь позивача моральну шкоду за рахунок коштів Державного бюджету України.
Зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про стягнення з відповідача на користь позивача судового збору в розмірі 121,12 грн., оскільки відповідно до пункту 11 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір» за позовну вимогу про відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових або службових осіб судовий збір не справляється.
Щодо визначення відповідального суб`єкта за відшкодування шкоди, то судове рішення суперечить статтям 1174 і 1175, положення яких визначають державу Україну як належного суб`єкта відповідальності у спорах про відшкодування шкоди, завданої діями або бездіяльністю органів державної влади чи їхніх посадових осіб під час здійснення публічних повноважень. Оскільки Департамент патрульної поліції є органом державної влади, який здійснює публічні повноваження від імені держави, то він не може виступати суб`єктом самостійної майнової відповідальності за такі дії.

В судове засідання учасники справи не з`явилися, про дату, час і місце судового розгляду повідомлені належним чином, що не перешкоджає апеляційному перегляду рішення суду відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що у спірному випадку органом Національної поліції є Департамент патрульної поліції, від імені якого, зокрема, поліцейський Управління патрульної поліції у Харківській області уповноважений накладати адміністративні стягнення та розглядати справи про адміністративні правопорушення. Оскільки постанову було прийнято лейтенантом поліції Кушнаренком В.О., який проходив службу в Управлінні патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції, яке є самостійною юридичною особою публічного права, інші відповідачі є неналежними, у зв`язку з чим позовні вимоги до них не підлягали задоволенню.
Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо стягнення з Департаменту патрульної поліції морального відшкодування та судового збору з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено і вбачається з матеріалів справи, що 04 березня 2024 року Інспектором 1 взводу 3 роти 2 батальйону УПП в Харківській області старшим лейтенантом поліції Кушнаренком В.О. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі серії ЕНА № 1584750, на підставі якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляду штрафу в розмірі 340 грн.
Відповідно до постанови серії ЕНА № 1584750 вбачається, що 04.02.2024, приблизно о 16:14 год., за адресою: АДРЕСА_1 , водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки «Nissan Leaf», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , не виконав вимогу дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено», здійснив зупинку в зоні дії знаку, чим порушив п. 8.4 ПДР України.
Не погоджуючись із постановою, ОСОБА_1 звернувся до Київського районного суду міста Харкова як адміністративного суду з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції, Управління патрульної поліції у Харківській області Департаменту патрульної поліції, Інспектора 1 взводу 3 роти 2 батальйону УПП в Харківській області лейтенанта поліції Кушнаренка В.О. 
Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 23.05.2024 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 20.06.2024 року рішення Київського районного суду міста Харкова від 23.05.2024 по справі № 953/1774/24 скасовано.
Прийнято нову постанову, якою позовні вимоги задоволено частково.
Скасовано постанову серії ЕНА № 1584750 від 04.03.2024 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП.
Провадження у справі закрито, оскільки факт вчинення ОСОБА_1 вказаного порушення не підтверджується належними доказами, що свідчить про протиправність оскаржуваної постанови серії ЕНА №1584750 від 04.03.2024.
Встановивши вищенаведені обставини, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Відповідно до статті 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.
За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).
Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу.
Пунктом 4 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення.
Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, затримання особи, отримання пояснень та інше). Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.
У постанові Верховного Суду від 26 січня 2022 року у справі № 953/6561/20 зазначено, що: «у справі, яка переглядається, підставою для відшкодування шкоди є закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Разом із тим, це не спростовує того, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було сплачено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом».

Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, може свідчити про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження. Суд вірно встановив, що безпідставне притягнення до адміністративної відповідальності свідчить про те, що дії державних органів, які призвели до такого притягнення, були неправомірними.
Судом враховано обставини справи, характер та обсяг моральних страждань позивача, яких він зазнав внаслідок неправомірного притягнення його до адміністративної відповідальності, а тому із застосуванням засад розумності, виваженості зроблено обґрунтований висновок про стягнення моральної шкоди у розмірі 1000 грн.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для відшкодування завданої позивачу ОСОБА_1 моральної шкоди, проте суд помилково вважав, що відшкодування моральної шкоди підлягає стягненню з Департаменту патрульної поліції, адже за змістом вищенаведених норм матеріального права відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи здійснюється Державою за рахунок коштів державного бюджету.

Відповідно до статті 2 ЦК України учасником спірних правовідносин у справі про відшкодування шкоди за рахунок держави на підставі статті 1174 ЦК України є держава Україна, а тому вона має бути відповідачем. 
Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.
Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 19 червня 2018 року в справі № 910/23967/16 , відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Такими органами у вказаній справі є Міністерство внутрішніх справ України (дії посадової особи якого призвели до безспірного стягнення коштів) та Державна казначейська служба України (яка відповідно до законодавства є органом, який здійснює повернення коштів з державного бюджету). Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивні частини судових рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання коштів.
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 листопада 2021 року у справі № 346/5428/17 зазначено, що «кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.
Тобто кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивна частина судового рішення не повинна містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено стягнення коштів. Проте суди на це уваги не звернули та зробили помилковий висновок про стягнення коштів на відшкодування моральної шкоди безпосередньо з Державної казначейської служби України шляхом їх списання з єдиного казначейського рахунку»
Таким чином, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції вищезазначеного не врахував та зробив помилковий висновок про стягнення коштів з Департаменту патрульної поліції за рахунок коштів Державного бюджету України , а не безпосередньо з Державного бюджету України.
Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення регулюється Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 р. № 845.
Відповідно до пункту 3 Порядку № 845 рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів до органів Казначейства (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Крім цього, апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги про помилковість висновку місцевого суду щодо стягнення з Департаменту патрульної поліції судового збору в розмірі 121,12 грн., оскільки відповідно до пункту 11 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір» за позовну вимогу про відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових або службових осіб судовий збір не справляється.
Відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.
Таким чином, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження при апеляційному перегляді рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 13 червня 2025 року, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід задовольнити, вказане судове рішення слід змінити в частині стягнення відшкодування моральної шкоди з Департаменту патрульної поліції, виклавши абзац другий резолютивної частини рішення в наступній редакції:
«Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ) у відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 1000 гривень».
Водночас, в частині стягнення з Департаменту патрульної поліції на користь держави судового збору оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню.
Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374 - 376, 381 - 383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції, яка подана представником Ільченко Єлизаветою Сергіївною - задовольнити.
Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 13 червня 2025 року - змінити в частині стягнення відшкодування моральної шкоди з Департаменту патрульної поліції, виклавши абзац другий резолютивної частини рішення в наступній редакції:
«Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ) у відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 1000 гривень».
Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 13 червня 2025 року - в частині стягнення з Департаменту патрульної поліції судового збору в розмірі 121 грн. 12 коп. - скасувати.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, за винятком випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України. 
Повний текст постанов складено 26 червня 2026 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І. 

Судді: Кирилюк Г.М.

Рейнарт І.М.