ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" червня 2026 р.
м. Київ
Справа № 911/585/26

Суддя Черногуз А.Ф., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Коллект центр" (01133, місто Київ, вул. Мечнікова, будинок 3, офіс 306, код 44276926)
до  ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )
про стягнення 24575,63 грн,

ВСТАНОВИВ:
Історія розгляду справи.
До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Коллект центр" до ОСОБА_1 про стягнення 24575,63 грн за кредитним Договором №011/7333/390325 від 09.02.2018. Право вимоги за зазначеним кредитним договором позивач набув на підставі договору відступлення права вимоги. 
У відповідності до ч. 9 ст. 4 Закону України “Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань” фізична особа-підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.
Як встановлено судом, боржник не перебуває у статусі Фізичної особи-підприємця, оскільки припинила 28.02.2025 підприємницьку діяльність Фізичної особи-підприємця, про що свідчать інформація з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Так, відповідно до статей 51, 52 ЦК України, у випадку припинення суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру суб`єктів підприємницької діяльності) її зобов`язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. Фізична особа-підприємець відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.
При цьому судом враховується правова позиція, що викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі № 910/8729/18, відповідно до якої, якщо правовідносини заявника та боржника виникли з господарського договору, то зобов`язання за таким договором у боржника з втратою його статусу як фізичної особи-підприємця не припинились.
За вказаного, спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 10.03.2026 відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Ухвалу про відкриття провадження було направлено сторонам, позивачу в електронний кабінет, а відповідачу поштовим відправленням №R067120211096 за адресою реєстрації. 
Суд встановив, що у визначений судом строк для подання відзиву на позов відповідач своїм процесуальним правом не скористався. Відповідач не подавав жодних письмових клопотань, пов`язаних з розглядом спору, не надав заперечень та доказів на спростування вимог позивача. Матеріалами справи підтверджується, що відповідач не виявляв наміру ознайомлюватися з матеріалами справи, а також не подавав заяв про визнання чи заперечення будь-яких обставин, що мають значення для правильного вирішення спору. Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач не реалізував надане йому законом право на участь у судовому процесі та доступ до правосуддя, що не перешкоджає розгляду справи за наявними в ній матеріалами.
Фактичні обставини справи та узагальнена позиція сторін.
Судом встановлено, що 09.02.2018 між Акціонерним товариством «Райффайзен Банк» та Фізичною особою-підприємцем Бесараб Інною Миколаївною було укладено Кредитний договір № 011/7333/390325 (далі – Кредитний договір).
Умовами зазначеного договору передбачалося надання відповідачу кредитних коштів у сумі 20000 грн строком користування 24 місяці, а саме з 09.02.2018 по 09.02.2020. Процентна ставка за користування кредитними коштами становила 29,90% річних. Позивач зазначає, що кредитний договір містив усі істотні умови, необхідні для договорів такого виду, зокрема щодо суми кредиту, строку його повернення, порядку користування кредитними коштами, розміру та порядку сплати процентів, а також інших платежів, пов`язаних з виконанням договору.
Позивач вказує, що при укладенні Кредитного договору відповідач ознайомився з паспортом кредиту та підписав його, чим підтвердив отримання повної інформації про умови кредитування, орієнтовну загальну вартість кредиту, свої права та обов`язки як позичальника, а також можливі наслідки невиконання або неналежного виконання зобов`язань за Договором.
Як зазначає позивач, первісний кредитор належним чином виконав прийняті на себе зобов`язання та надав відповідачу кредитні кошти відповідно до умов кредитного договору.
Відповідно до умов Кредитного договору відповідач зобов`язувався своєчасно та в повному обсязі здійснювати повернення отриманих кредитних коштів, сплачувати проценти за користування кредитом, а також інші платежі, передбачені договором.
Разом із тим позивач стверджує, що відповідач належним чином свої зобов`язання не виконав, у встановлені договором строки кредитні кошти не повернув та сплату процентів не здійснив, у зв`язку із чим утворилася прострочена заборгованість.
Крім того, позивач зазначає, що після укладення кредитного договору відбулося відступлення права вимоги за ним.
Так, 20.09.2019 між Акціонерним товариством «Райффайзен Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» було укладено договір №114/2-19-F, відповідно до умов якого первісний кредитор відступив новому кредитору права вимоги за низкою кредитних договорів, у тому числі за Кредитним договором № 011/7333/390325, укладеним із відповідачем.
У подальшому, як зазначає позивач, 10.01.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» було укладено договір № 10-01/2023 про відступлення права вимоги, відповідно до якого до ТОВ «Коллект Центр» перейшли права кредитора за кредитними договорами, зокрема й за договором №011/7333/390325.
Посилаючись на зазначені договори відступлення права вимоги, позивач вважає, що до нього перейшли усі права первісного кредитора щодо відповідача в обсязі та на умовах, які існували на момент переходу таких прав, а тому він набув статусу нового кредитора у спірному зобов`язанні та має право вимагати від відповідача виконання зобов`язань за кредитним договором.
За твердженням позивача, станом на дату звернення до суду відповідач заборгованість не погасив, у зв`язку з чим за ним обліковується прострочена заборгованість.
Згідно з наданим позивачем розрахунком загальний розмір заборгованості за кредитним договором № 011/7333/390325 від 09.02.2018 становить 24575,63 грн, з яких: 18058,14 грн – заборгованість за основною сумою кредиту; 2043,48 грн – заборгованість за нарахованими процентами станом на дату відступлення права вимоги; 3366,78 грн – інфляційні втрати; 1107,23 грн – три відсотки річних.
При цьому позивач зазначає, що заборгованість за процентами після відступлення права вимоги, а також заборгованість за штрафними санкціями та комісіями не нараховується.
Посилаючись на невиконання відповідачем умов кредитного договору, наявність заборгованості та набуття позивачем права вимоги за спірним зобов`язанням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» звернулося до суду з даним позовом та просить стягнути з фізичної особи-підприємця Бесараб Інни Миколаївни заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 24575,63 грн, а також понесені судові витрати, що складаються із судового збору та витрат на професійну правничу допомогу.
Висновки господарського суду
У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).
Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). 
Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. 
Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання.
Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частина 1 ст. 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним Договором.
Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.
Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.
Згідно з ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також проценти річних від простроченої суми, розмір яких встановлено договором.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно з частиною 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.
Частиною другою статті 1056-1 ЦК України встановлено, що розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі, відповідно до статті 1055 Цивільного кодексу України.
Дослідивши надані матеріали справи та оцінивши доводи сторін, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на таке.
Судом встановлено, що 09.02.2018 між Акціонерним товариством «Райффайзен Банк» та фізичною особою-підприємцем Бесараб Інною Миколаївною було укладено кредитний договір № 011/7333/390325, за умовами якого банк надав відповідачу кредитні кошти у розмірі 20000 грн строком до 09.02.2020 зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 29,90 % річних.
Факт укладення кредитного договору та надання кредитних коштів підтверджується долученими до матеріалів справи доказами, які відповідають вимогам належності та допустимості доказів.
З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, кредитні кошти та нараховані проценти у повному обсязі не повернув, у зв`язку з чим утворилася заборгованість.
Також судом встановлено, що право вимоги за кредитним договором № 011/7333/390325 від 09.02.2018 перейшло від АТ «Райффайзен Банк» до ТОВ «Вердикт Капітал» на підставі договору відступлення права вимоги № 114/2-19-F від 20.09.2019, а в подальшому — до ТОВ «Коллект Центр» на підставі договору відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023.
Отже, суд дійшов висновку, що позивач набув права вимоги до відповідача за спірним кредитним договором та є належним кредитором у спірних правовідносинах.
Станом на день звернення до суду, згідно з наданим позивачем розрахунком, заборгованість відповідача за кредитним договором становить 24575,63 грн, з яких: 18058,14 грн — заборгованість за тілом кредиту, 2043,48 грн — заборгованість за процентами, 3366,78 грн — інфляційні втрати та 1107,23 грн — три відсотки річних.
Поданий позивачем розрахунок заборгованості перевірений судом та відповідає умовам кредитного договору і вимогам чинного законодавства.
Відповідач своїм процесуальним правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався, доказів на спростування заявлених позовних вимог не подав, обставин, викладених позивачем, не заперечив, контррозрахунку заборгованості суду не надав.
Також матеріали справи не містять доказів погашення відповідачем заборгованості повністю або частково, доказів припинення спірного зобов`язання чи інших обставин, які б свідчили про відсутність у відповідача обов`язку щодо повернення кредитних коштів та сплати нарахованих платежів.
За змістом статей 73, 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Натомість відповідач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження виконання своїх зобов`язань за кредитним договором.
В силу частини 5 статті 236 ГПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Враховуючи встановлені обставини справи, досліджені докази, відсутність доказів належного виконання відповідачем договірних зобов`язань та припинення заборгованості, суд доходить висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» є обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.
За таких обставин суд приймає рішення про стягнення з відповідача на користь позивача 24575,63 грн.
Вирішення питання щодо судових витрат.
Пунктом 12 частини 3 статті 2 ГПК України закріплено, що основними засадами (принципами) господарського судочинства є, зокрема, відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
В силу частини 4 статті 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки позов задоволено у повному обсязі, то витрати зі сплати судового збору покладаються судом на відповідача повністю.
Керуючись ст. ст. 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд
ВИРІШИВ:
Позовні вимоги задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Коллект центр" (01133, місто Київ, вул. Мечнікова, будинок 3, офіс 306, код 44276926) заборгованість за основним зобов`язанням – 18058,14 грн, заборгованість за нарахованими процентами – 2043,48 грн, інфляційні втрати – 3366,78 грн, 3% річних – 1107,23 грн та витрати зі сплати судового збору - 2662,40 грн.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України.
Рішення підлягає оскарженню в порядку та строки, визначені статтями 254-256 ГПК України.
Повне рішення складено та підписано 16.06.2026. 

Суддя А.Ф. Черногуз