Справа № 944/1104/25 Головуючий у 1 інстанції: Швед Н.П. 
Провадження № 22-ц/811/92/26 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

14 травня 2026 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді: Ванівського О.М.,
суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О., 
секретаря: Костюк С.О.
з участю: представника позивача – Березки Я.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Яворівського районного суду Львівської області від 16 грудня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,-

в с т а н о в и в:
В березні 2025 року адвокат Березка Я.О. в інтересах позивача звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.
В обґрунтуванні позовних вимог покликався на те, що шлюб між позивачем та відповідачем було зареєстровано 03 листопада 2007року у Новояворівській міській раді Яворівського району Львівської області, актовий запис №275.
Від спільного подружнього життя у них народилося троє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Подружнє життя у сторін не склалося, оскільки, у них різні погляди на сімейне життя. Більше року вони проживають окремо, подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, тому будь-які заходи спрямовані на примирення бажаного результату не принесуть. Просив позовні вимоги задовольнити, розірвати шлюб з відповідачем, оскільки, такий носить формальний характер.
Оскаржуваним рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 16 грудня 2025 року позов задоволено.
Шлюб укладений між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрований 03 листопада 2007року у Новояворівській міській раді Яворівського району Львівської області, актовий запис №275 - розірвано.
Після розірвання шлюбу позивачу залишено прізвище - " ОСОБА_6 ".
Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не було надано ні часу на примирення, ні з`ясовано дійсні обставин справи.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача – ОСОБА_7 на заперечення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, рішення суду залишити без змін.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.
В силу положень ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. 
Згідно п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд першої інстанції виходив з того, щосім`я сторін розпалася, сторони подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим, суперечить інтересам сторін, а тому шлюб підлягає розірванню.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції із врахуванням наступного.
Судом встановлено, що шлюб між сторонами зареєстровано 03 листопада 2007року у Новояворівській міській раді Яворівського району Львівської області, актовий запис №275, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 03 листопада 2007 року.
Від спільного подружнього життя у сторін народилося троє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії НОМЕР_2 від 09 лютого 2011 року, виданого Новояворівською міською радою Яворівського району Львівської області; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії НОМЕР_3 від 01 вересня 2015 року, виданого Виконавчим комітетом Новояворівської міської ради Яворівського району Львівської області; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії НОМЕР_4 від 29 жовтня 2020 року, виданого Виконавчим комітетом Новояворівської міської ради Яворівського району Львівської області.
Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.
Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Виходячи із змісту ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.
Добровільність шлюбу це одна з його основних засад.
Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.
Згідно із ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Звертаючись з позовними вимогами, позивач стверджувала, що стосунки з відповідачем фактично припинені, спільне господарство ними не ведеться, шлюбні стосунки набули формального характеру, подальше спільне подружнє життя та збереження шлюбу неможливе
Відповідач 16.12.2025 року подав до суду першої інстанції заяву про надання строку для примирення, в якій просив суд надати строк для примирення 6 місяців.
Суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства (ст. 111 СК України).
Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції вказав, що зважаючи на те, що відповідач жодного разу в судове засідання не з`явився, а відтак вважав що клопотання відповідача було подане лише з метою затягування розгляду справи, а не з метою збереження шлюбу.
Поряд з цим, колегія суддів враховує те, що справа про розірвання шлюбу перебуває на розгляді у суді з березня 2025 року, станом на цей час примирення між сторонами так і не відбулось, зокрема заяви про відмову від позову позивач не подав.
Враховуючи наведене, колегія суддів приходить висновку, що на даний час у сторін склалися різні характери та погляди на життя, сім`я фактично розпалася, спільного сімейного господарства сторони не ведуть, подружніх відносин не підтримують, подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї суперечить інтересам позивача, відтак шлюб існує формально, при цьому примушування до такого не допускається. 
Таким чином, судова колегія вважає, що місцевий суд правильно встановив фактичні обставини справи, застосував матеріальний закон та дотримався процедури розгляду, передбаченої ЦПК України, тому підстави для скасування рішення суду відсутні.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судового збору немає.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд, -
у х в а л и в :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Яворівського районного суду Львівської області від 16 грудня 2025 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 14.05.2026 року.

Головуючий:     Ванівський О.М.

Судді:      Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.