ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2026 року 
м. Київ

cправа № 910/15810/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: 
Кібенко О.Р. - головуючий, Бакуліна С.В., Студенець В.І.

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 
на ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.12.2025 (суддя Бондаренко-Легких Г.П.)
та постанову Північного апеляційного господарського суду від 31.03.2026 (колегія суддів: Алданова С.О., Євсіков О.О., Корсак В.А.)
у справі за позовом  ОСОБА_1 
до відповідачів:
1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергопоставка",
2) Товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) "ВС Груп Менеджмент",
3) Приватного акціонерного товариства (далі - ПрАТ) "Рівнеобленерго", 
про визнання недійсними правочинів, зобов`язання вчинити дії та стягнення коштів.
ВСТУП
1. Перед Верховним Судом у цій справі постало питання щодо повноти апеляційного перегляду та обґрунтованості постанови суду апеляційної інстанції, якою залишено без змін ухвалу суду про повернення позовної заяви як такої, що вчергове подана з порушенням правил об`єднання позовних вимог, на підставі ч.3 ст.43 Господарського процесуального кодексу України (у зв`язку із зловживанням процесуальними правами).
2. Верховний Суд частково задовольнив касаційну скаргу, виходячи з таких мотивів.
ІСТОРІЯ СПРАВИ
3. ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до ТОВ "Енергопоставка", ТОВ "ВС Груп Менеджмент", ПрАТ "Рівнеобленерго", в якому просив суд: 
- визнати правочин із датою вчинення правочину та/або датою виконання правочину 09.01.2019 щодо переходу прав власності між ПрАТ "ДТЕК Київські регіональні електромережі" (попередня назва ПрАТ "Київобленерго") (код ЄДРПОУ 23243188) та ПрАТ "Рівнеобленерго" (код ЄДРПОУ 05424874) на 7 090 298 акцій АТ "Кіровоградобленерго" (код ЄДРПОУ 23226362) недійсним та стягнути з ПрАТ "Рівнеобленерго" (код ЄДРПОУ 05424874) мінімальну майнову шкоду/збитки позивачу у розмірі 48 939,61 грн;
- визнати правочин із датою вчинення правочину та/або датою виконання правочину 09.01.2019 щодо переходу прав власності між ПрАТ "ДТЕК Київські регіональні електромережі" (попередня назва ПрАТ "Київобленерго") (код ЄДРПОУ 23243188) та ТОВ "ВС Груп Менеджмент" (код ЄДРПОУ 33947089) на 56 305 895 акцій АТ "Одесаобленерго" (код ЄДРПОУ 00131713, нова назва АТ "ДТЕК Одеські електромережі") недійсним та стягнути з ТОВ "ВС Груп Менеджмент" (код ЄДРПОУ 33947089) мінімальну майнову шкоду/збитки позивачу у розмірі 674 819,04 грн;
- визнати правочин від 27.12.2018 щодо переходу прав власності між ПрАТ "ДТЕК Київські регіональні електромережі" (попередня назва ПрАТ "Київобленерго") (код ЄДРПОУ 23243188) та ТОВ "Енергопоставка" (код ЄДРПОУ 32113929) на 100% корпоративних прав в статутному капіталі ТОВ "Київська обласна енергопостачальна компанія" (далі також - ТОВ "КОЕК") (код ЄДРПОУ 42094646) недійсним та застосувати наслідки такої недійсності, в т.ч. зобов`язати відповідачів здійснити всі необхідні дії з перереєстрації, в т.ч. але не обмежуючись, в державних реєстрах та статутних документах ТОВ " Київська обласна енергопостачальна компанія", щодо передачі прав власності на 0,5038202% в статутному капіталі ТОВ "Київська обласна енергопостачальна компанія" (код ЄДРПОУ 42094646), загальною номінальною вартістю в статутному капіталі вказаного ТОВ "КОЕК" у розмірі 5 038,20 грн, з прав власності ТОВ "Енергопоставка" у приватну власність ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ); витрати, пов`язані із такою перереєстрацією, покласти на ТОВ "Енергопоставка" та ТОВ "Київська обласна енергопостачальна компанія".
4. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 2004 року позивач (5 244 141 акцій або 0,5038%) та його брат (5 241 000 акцій або 0,5035%) загалом володіли 1,01% акцій ПрАТ "ДТЕК Київські регіональні електромережі", попередня назва ПрАТ "Київобленерго", до цього ПрАТ "А.Е.С. Київобленерго" (89% акцій належали до 2013 року американській корпорації AES). В подальшому, в 2013 році американська корпорація AES продала російській Групі ВС понад 89% акцій ПрАТ "Київобленерго". Група ВС Енерджі (VS Energy, мажоритарний акціонер) систематично порушувала інтереси міноритарних акціонерів (у т.ч. позивача).
5. За твердженням позивача, 24.04.2018 нібито на виконання вимог Закону "Про ринок електричної енергії", ПрАТ "Київобленерго" створило за рішенням наглядової ради товариства (без рішень загальних зборів акціонерів) - окрему юридичну особу ТОВ "Київська обласна енергопостачальна компанія" із статутним капіталом 1 млн. грн, які внесло ПрАТ "Київобленерго" та стало власником 100% статутного капіталу ТОВ " Київська обласна енергопостачальна компанія".
6. Позивач вказував, що 27.12.2018 Група ВС Енерджі через свій на 100% склад органів управління в ПрАТ "Київобленерго" ухвалила та уклала правочин щодо продажу 100% частки в ТОВ "Київська обласна енергопостачальна компанія" до компанії тієї ж Групи ВС Енерджі - ТОВ "Енергопоставка". Разом із продажом 100% статутного капіталу ТОВ "Київська обласна енергопостачальна компанія", було продано ТОВ "Енергопоставка" в той самий день 27.12.2018 - 100% статутних капіталів ТОВ "Одеська ОЕК", ТОВ "Житомирська ОЕК", ТОВ "Херсонська ОЕК", ТОВ "Кіровоградська ОЕК", ТОВ "Рівненська ОЕК".
7. Також позивач наголошував, що на дату створення ТОВ "КОЕК" (дата рішення - протоколу "Про створення 24.04.2018"), дата державної реєстрації 26.04.2018, на дату відчуження 100% частки в ТОВ "КОЕК" (правочин від 27.12.2018) та на дату державної реєстрації вказаного правочину-відчуження 100% частки ТОВ "КОЕК" 17.01.2019: позивачу належали 5 244 141 акцій ПрАТ "Київобленерго", відтак позивача незаконно було позбавлено його частки в статутному капіталі ТОВ "КОЕК".
8. Як вказує позивач, позов містить 2 епізоди порушення його прав та майнових інтересів, які полягають у тому, що ПрАТ "Київобленерго" було фактично укладено з 27.12.2018 по 09.01.2019 - 3 (три) правочини щодо одного предмета продажу - акції/корпоративні права - пов`язаним із ПрАТ "Київобленерго" особам - російської Групи ВС Енерджі за значно заниженими цінами, а саме: 
- правочин із заниженою ціною 1 000 000,00 грн щодо продажу корпоративних прав/акцій (56 305 895 акцій АТ "Одесаобленерго") був укладений 09.01.2019 (або раніше) між ПрАТ "Київобленерго" та ТОВ "ВС Енерджі Інтернейшнл Україна"; 
- правочин із заниженою ціною 42 792 480,2 грн щодо продажу корпоративних прав/акцій (56 305 895 акцій АТ "Одесаобленерго" по ціні 0,76 грн/акція) був укладений 09.01.2019 (або раніше) між пов`язаними особами - ПрАТ "Київобленерго" та ТОВ "ВС Енерджі Інтернейшнл Україна" (мажоритарний акціонер товариства);
- правочин із заниженою ціною 6 593 977,14 грн щодо продажу корпоративних прав/акцій (7 090 298 акцій АТ "Кіровоградобленерго" по ціні 0,93 грн/акція) був укладений 09.01.2019 (або раніше) між пов`язаними особами - ПрАТ "Київобленерго" та ПрАТ "Рівнеобленерго" - російська Група ВС Енерджі.
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
9. Господарський суд міста Києва ухвалою від 23.12.2025 визнав подання позову ОСОБА_1 у межах справи №910/15810/25 зловживанням процесуальними правами та повернув позов, а також додані до нього матеріали на підставі ч.3 ст.43 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК).
10. Суд першої інстанції дійшов висновку, що правочини, які позивач просить визнати недійсними, не є ідентичними, оскільки вони укладені між різними суб`єктами господарювання, мають різний предмет, зокрема, стосуються акцій АТ "Одесаобленерго" та АТ "Кіровоградобленерго", а також корпоративних прав в статутному капіталі ТОВ "Київська обласна енергопостачальна компанія", і не можуть вважатись одним правочином в розумінні ч.6 ст.66 Закону "Про акціонерні товариства" (чинного з 2022 року), отже суд не може виснувати, що об`єднані в межах даного позову вимоги є такими, що пов`язані між собою підставою виникнення або поданими доказами, тобто є основними та похідними позовними вимогами.
11. Крім того, суд першої інстанції за допомогою відомостей з КП "ДСС" встановив, що ОСОБА_1 вже двічі звертався до Господарського суду міста Києва з аналогічними вимогами до тих самих відповідачів, проте ухвалою від 04.12.2025 у справі №910/14238/25, ухвалою від 15.12.2025 у справі №910/15409/25 позовні заяви повернуті згідно із п.2 ч.5 ст.174 ГПК у зв`язку з порушенням правил об`єднання позовних вимог.
12. В ухвалі від 23.12.2025 Господарський суд міста Києва також зауважив, що ОСОБА_1 не скористався своїм правом на апеляційне оскарження вищезазначених ухвал Господарського суду міста Києва, а замість цього втретє звернувся до суду з аналогічними вимогами, не виконавши вказівки щодо роз`єднання позовних вимог.
13. Північний апеляційний господарський суд постановою від 31.03.2026 залишив без змін ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.12.2025.
14. Постанова суду апеляційної інстанції мотивована, зокрема, таким:
- звертаючись з позовом, позивач об`єднав позовні вимоги, які ґрунтуються на ряді договорів укладених у період з 27.12.2018 по 09.01.2019, які останній просить суд визнати недійсним, за наслідками стягнути з відповідача-2 та відповідача-3 на користь позивача шкоду/збитки, а також зобов`язати відповідачів здійснити всі необхідні дії з перереєстрації; 
- при цьому, правочини, які позивач просить суд визнати недійсними, укладені між різними суб`єктами господарювання, мають різний предмет, зокрема стосуються акцій АТ "Одесаобленерго" та АТ "Кіровоградобленерго", а також корпоративних прав в статутному капіталі ТОВ "КОЕК", тобто такі правочини не є ідентичними;
- з огляду на визначений позивачем предмет та підстави позову, беручи до уваги долучені позивачем до матеріалів позову докази, колегія суддів вважає вмотивованими висновки суду попередньої інстанції про те, що об`єднані позивачем в межах відповідного позову вимоги не є такими, що пов`язані між собою підставою виникнення або поданими доказами, є основними та похідними позовними вимогами;
- враховуючи основні засади (принципи) господарського судочинства, з урахуванням правил (дефініцій) щодо неприпустимості зловживання стороною процесуальними правами, оскільки позивачем не було усунуто недоліків позовних заяв, визначних згідно ухвал у справах №910/14238/25 та №910/15409/25, беручи до уваги, що ОСОБА_1 відповідні ухвали не оскаржувались та вони є чинними, зважаючи на подання втретє до Господарського суду міста Києва ідентичного за суттю позову до відповідачів, при цьому без виконання вказівок суду щодо необхідності роз`єднання позовних вимог (звернення до суду з окремим позовом, за кожним окремим договором), колегія суддів вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції про повернення заявнику позову, а також доданих до нього матеріалів на підставі ч.3 ст.43 ГПК.
Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу
15. 09.04.2026 ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.12.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 31.03.2026, а справу направити до Господарського суду міста Києва для вирішення питання про відкриття провадження у справі або направити справу на новий апеляційний розгляд до Північного апеляційного господарського суду в іншому складі суддів.
16. Скаржник вважає, що суд апеляційної інстанції лише формально відтворив висновки суду першої інстанції, фактично разом із судом першої інстанції розглянув матеріали зовсім іншої справи (№910/14238/25), не надав жодної власної оцінки доводам апеляційної скарги, чим порушив право скаржника, гарантоване п.8 ч.2 ст.129 Конституції України та п.8 ч.2 ст.2 ГПК
17. Крім того, скаржник вважає, що суди неправильно застосували ч.3 ст.43, ч.1 ст.173, п.2 ч.5 ст.174 ГПК без врахування висновків Верховного Суду, не дослідили зібрані у справи докази, необґрунтовано відхилили клопотання про витребування, дослідження та огляд істотно важливих доказів, які мають значення для правильного вирішення справи, а також встановили обставини, що мають суттєве значення за відсутності доказів, тощо.
18. Відзив на касаційну скаргу не надійшов.
Рух справи в суді касаційної інстанції
19. Верховний Суд ухвалою від 30.04.2026 відкрив касаційне провадження у справі та призначив її розгляд у порядку письмового провадження.
20. 07.05.2026 до Верховного Суду надійшли матеріали справи.
21. Суддя Кібенко О.Р. перебувала у відрядженні з 09 до 12 травня 2026 року (наказ в.о. голови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 29.04.2026 №1351/0/6-26) та з 13 травня до 14 червня 2026 року (наказ в.о. голови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 29.04.2026 №1352/0/6-26).
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Щодо обґрунтування скаржником підстав касаційного оскарження
22. Відповідно до п.2 ч.1 ст.287 ГПК учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати касаційну скаргу на, зокрема, ухвали суду першої інстанції, зазначені в п.6 ч.1 ст.255 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.
23. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 ч.1 цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права (абз.2 ч.2 ст.287 ГПК).
24. Помилковим є ототожнення підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1-4 ч.2 ст.287 ГПК, які стосуються виключно випадків оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 ч.1 ст.287 ГПК (зокрема, рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанови суду апеляційної інстанції), та підстав касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 ч.1 ст.287 ГПК, що врегульовані окремо.
25. Випадки, передбачені пунктами 1-4 ч.2 ст.287 ГПК не застосовуються в контексті підстав касаційного оскарження судових рішень, передбачених пунктами 2, 3 ч.1 ст.287 ГПК.
26. За таких обставин не береться до уваги посилання скаржника на випадки, передбачені пунктами 1 та 4 ч.2 ст.287, а також ч.3 ст.310 ГПК (не дослідження зібраних у справі доказів, необґрунтоване відхилення клопотання про витребування, дослідження та огляд доказів, які мають значення для правильного вирішення справи, а також встановлення обставин, що мають суттєве значення за відсутності доказів) (вказані обґрунтування можуть братися до уваги лише як допоміжні аргументи), оскільки відповідно до ч.2 ст.287 ГПК підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 ч.1 цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Щодо підстави повернення позовної заяви 
27. У цій справі позивач-фізична особа звернувся до трьох відповідачів (ТОВ "Енергопоставка", ТОВ "ВС Груп Менеджмент", ПрАТ "Рівнеобленерго") з позовом, в якому просив:
- визнати правочин із датою вчинення правочину та/або датою виконання правочину 09.01.2019 щодо переходу прав власності між ПрАТ "ДТЕК Київські регіональні електромережі" (попередня назва ПрАТ "Київобленерго") (код ЄДРПОУ 23243188) та ПрАТ "Рівнеобленерго" (код ЄДРПОУ 05424874) на 7 090 298 акцій АТ "Кіровоградобленерго" (код ЄДРПОУ 23226362) недійсним та стягнути з ПрАТ "Рівнеобленерго" (код ЄДРПОУ 05424874) мінімальну майнову шкоду/збитки позивачу у розмірі 48 939,61 грн;
- визнати правочин із датою вчинення правочину та/або датою виконання правочину 09.01.2019 щодо переходу прав власності між ПрАТ "ДТЕК Київські регіональні електромережі" (попередня назва ПрАТ "Київобленерго") (код ЄДРПОУ 23243188) та ТОВ "ВС Груп Менеджмент" (код ЄДРПОУ 33947089) на 56 305 895 акцій АТ "Одесаобленерго" (код ЄДРПОУ 00131713, нова назва АТ "ДТЕК Одеські електромережі") недійсним та стягнути з ТОВ "ВС Груп Менеджмент" (код ЄДРПОУ 33947089) мінімальну майнову шкоду/збитки позивачу у розмірі 674 819,04 грн;
- визнати правочин від 27.12.2018 щодо переходу прав власності між ПрАТ "ДТЕК Київські регіональні електромережі" (попередня назва ПрАТ "Київобленерго") (код ЄДРПОУ 23243188) та ТОВ "Енергопоставка" (код ЄДРПОУ 32113929) на 100% корпоративних прав в статутному капіталі ТОВ "Київська обласна енергопостачальна компанія" (далі також - ТОВ "КОЕК") (код ЄДРПОУ 42094646) недійсним та застосувати наслідки такої недійсності, в т.ч. зобов`язати відповідачів здійснити всі необхідні дії з перереєстрації, в т.ч. але не обмежуючись, в державних реєстрах та статутних документах ТОВ " Київська обласна енергопостачальна компанія", щодо передачі прав власності на 0,5038202% в статутному капіталі ТОВ "Київська обласна енергопостачальна компанія" (код ЄДРПОУ 42094646), загальною номінальною вартістю в статутному капіталі вказаного ТОВ "КОЕК" у розмірі 5 038,20 грн, з прав власності ТОВ "Енергопоставка" у приватну власність ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ); витрати, пов`язані із такою перереєстрацією, покласти на ТОВ "Енергопоставка" та ТОВ "Київська обласна енергопостачальна компанія".
28. Суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний господарський суд (залишивши ухвалу без змін), позовну заяву та додані до неї документи повернув позивачу на підставі ч.3 ст.43 ГПК.
29. Таке рішення суд першої інстанції мотивував тим, що:
- з поданої позовної заяви вбачається, що в межах даного позову об`єднано позовні вимоги, які ґрунтуються на ряді договорів укладених у період з 27.12.2018 по 09.01.2019 (копії таких договорів відсутні в додатках до позовної заяви), які позивач просить суд визнати недійсним, за наслідками стягнути з відповідача-2 та відповідача-3 на користь позивача шкоду/збитки, а також зобов`язати відповідачів здійснити всі необхідні дії з перереєстрації, в тому числі, але не обмежуючись, в державних реєстрах та статутних документах ТОВ "КОЕК", щодо передачі прав власності на 0,5038202% в статутному капіталі ТОВ "КОЕК", загальною номінальною вартістю в статутному капіталі вказаного ТОВ "КОЕК" у розмірі 5 038,20 грн, з прав власності ТОВ "Енергопоставка" у приватну власність ОСОБА_1 ;
- зі змісту позовної заяви вбачається, що правочини які позивач просить суд визнати недійсними укладені між різними суб`єктами господарювання, мають різний предмет, зокрема стосуються акцій АТ "Одесаобленерго" та АТ "Кіровоградобленерго", а також корпоративних прав в статутному капіталі ТОВ "КОЕК", тобто такі правочини не є ідентичними, а отже не можуть вважатись в розумінні ч.6 ст.66 Закону "Про акціонерні товариства" (чинного з 2022 року) одним правочином;
- за таких обставин, суд не може прийти до висновку, що об`єднанні в межах даного позову вимоги є такими, що пов`язані між собою підставою виникнення або поданими доказами, тобто є основними та похідними позовними вимогами;
- за допомогою відомостей з КП "ДСС" встановлено, що раніше ОСОБА_1 вже двічі звертався до Господарського суду міста Києва з аналогічними вимогами до тих самих відповідачів, проте відповідними ухвалами суду (у справі №910/14238/25 ухвала від 04.12.2025, суддя Щербаков С.О.; у справі №910/15409/25 ухвала від 15.12.2025, суддя Літвінова М.Є.) позовні заяви повернуто заявнику відповідно до п.2 ч.5 ст.174 ГПК, тобто у зв`язку з порушенням правил об`єднання позовних вимог;
- у ОСОБА_1 було наявне право на оскарження вище зазначених ухвал Господарського суду міста Києва в апеляційному порядку, втім, не погоджуючись із попередніми ухвалами Господарського суду міста Києва, замість апеляційного оскарження, позивач втретє звертається до Господарського суду міста Києва з аналогічними вимогами, при цьому, не виконавши вказівки суду щодо роз`єднання позовних вимог.
30. У свою чергу, Північний апеляційний господарський суд зазначив таке:
- як вбачається з матеріалів справи, звертаючись з позовом, позивач об`єднав позовні вимоги, які ґрунтуються на ряді договорів укладених у період з 27.12.2018 по 09.01.2019, які останній просить суд визнати недійсним, за наслідками стягнути з відповідача-2 та відповідача-3 на користь позивача шкоду/збитки, а також зобов`язати відповідачів здійснити всі необхідні дії з перереєстрації, в тому числі, але не обмежуючись, в державних реєстрах та Статутних документах ТОВ "КОЕК", щодо передачі прав власності на 0,5038202% в статутному капіталі ТОВ "КОЕК", загальною номінальною вартістю в статутному капіталі вказаного ТОВ "КОЕК" у розмірі 5 038,20 грн, з прав власності ТОВ "Енергопоставка" у приватну власність ОСОБА_1 ;
- при цьому, правочини, які позивач просить суд визнати недійсними, укладені між різними суб`єктами господарювання, мають різний предмет, зокрема стосуються акцій АТ "Одесаобленерго" та АТ "Кіровоградобленерго", а також корпоративних прав в статутному капіталі ТОВ "КОЕК", тобто такі правочини не є ідентичними;
- з огляду на визначений позивачем предмет та підстави позову, приймаючи до увагу долучені позивачем до матеріалів позову докази, колегія суддів вважає вмотивованими висновки суду попередньої інстанції про те, що об`єднані позивачем в межах відповідного позову вимоги не є такими, що пов`язані між собою підставою виникнення або поданими доказами, є основними та похідними позовними вимогами;
- окремо судова колегія враховує, що, як зазначалось судом першої інстанції, за допомогою відомостей з КП "ДСС" встановлено, що до моменту (18.12.2025) подачі відповідного позову, ОСОБА_1 вже звертався до Господарського суду міста Києва з аналогічними вимогами до тих самих відповідачів, проте відповідними ухвалами суду (у справі №910/14238/25 ухвала від 04.12.2025, суддя Щербаков С.О.; у справі №910/15409/25 ухвала від 15.12.2025, суддя Літвінова М.Є.) позовні заяви повернуто заявнику відповідно до п.2 ч.5 ст.174 ГПК, тобто у зв`язку з порушенням правил об`єднання позовних вимог;
- колегія акцентує, що в силу ч.8 ст.174 ГПК повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення недоліків; з огляду на статті 173, 174 ГПК в їх сукупності, позовна заява не може вважатися ідентичною від попередньо поданої за обставин усунення позивачем недоліків раніше поданого позову, які були визначені судом як підстава для повернення позовної заяви; в даному ж випадку це недоліки: порушення ОСОБА_1 правил об`єднання позовних вимог (справи: №910/14238/25 та №910/15409/25); доцільно вказати, що відповідні ухвали позивачем не оскаржувались; водночас, ОСОБА_1 18.12.2025 вкотре подано відповідний позов на розгляд Господарського суду міста Києва до тих самих відповідачів з тим самим предметом та ідентичних за суттю обґрунтувань порушення прав позивача; за відсутності внесення концептуальних змін до позову, що поданий в межах справи №910/15810/25, позивачем не усунено недоліків позовних заяв, визначних згідно ухвал у справах №910/14238/25 та №910/15409/25, зокрема щодо сумісного розгляду заявлених позовних вимог до відповідачів про визнання недійсними правочинів, зобов`язання вчинити дії та стягнення коштів; апелянтом визнається подання ним повторно подібних позовних заяв з незначними уточненнями або ж внесеними змінами щодо підтвердження викладених ним у раніше поданому позові (17.11.2025 - суддя Щербаков С.О.; справа №910/14238/25) обставин про незаконний навмисний поділ значного правочину на кілька правочинів;
- з урахуванням наведеного, враховуючи основні засади (принципи) господарського судочинства, з урахуванням правил (дефініцій) щодо неприпустимості зловживання стороною процесуальними правами, оскільки позивачем не було усунуто недоліків позовних заяв, визначних згідно ухвал у справах №910/14238/25 та №910/15409/25, беручи до уваги, що ОСОБА_1 відповідні ухвали не оскаржувались та вони є чинними, зважаючи на подання, втретє, до Господарського суду міста Києва ідентичного за суттю позову до відповідачів, при цьому без виконання вказівок суду щодо необхідності роз`єднання позовних вимог (звернення до суду з окремим позовом, за кожним окремим договором), колегія суддів вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції про повернення заявнику позову, а також доданих до нього матеріалів на підставі ч.3 ст.43 ГПК.
31. Із зазначеного вбачається, що хоча суди вказали про обставину порушення позивачем правил об`єднання позовних вимог (п.2 ч.5 ст.174 ГПК), однак підставою для повернення позовної заяви стало саме зловживання позивачем процесуальними правами (ч.3 ст.43 ГПК).
32. Тобто висновок про подання позивачем чергового позову з порушенням правил об`єднання позовних вимог став ключовою підставою для подальшого висновку про зловживання позивачем процесуальними правами та, як наслідок, повернення позовної заяви на підставі ч.3 ст.43 ГПК.
Щодо повноти апеляційного перегляду
33. Позивач зазначає, що ключовою самостійною підставою для скасування оскаржуваної постанови є те, що апеляційний суд фактично не здійснив апеляційного перегляду справи по суті доводів апеляційної скарги, обмежившись дослівним копіюванням мотивування суду першої інстанції (включно з очевидними помилками останнього), чим порушив право скаржника, гарантоване п.8 ч.2 ст.129 Конституції України та п.8 ч.2 ст.2 ГПК. 
34. Вважає, що якщо апеляційний суд лише формально відтворив висновки суду першої інстанції (з очевидними істотними помилками), фактично разом із судом першої інстанції розглянув матеріали зовсім іншої справи (№910/14238/25), не надавши жодної власної оцінки доводам апеляційної скарги, то апеляційний перегляд фактично не відбувся, а конституційне право на апеляційний перегляд справи порушено.
35. Верховний Суд погоджується з цими доводами скаржника, виходячи з таких мотивів.
(І) щодо висновку про порушення правил об`єднання позовних вимог
36. Як вже було зазначено, Господарський суд міста Києва в оскаржуваній ухвалі констатував, що оскільки спірні правочини укладені між різними суб`єктами господарювання та мають різний предмет (зокрема стосуються акцій АТ "Одесаобленерго" та АТ "Кіровоградобленерго", а також корпоративних прав в статутному капіталі ТОВ "КОЕК"), то вони не є ідентичними, а отже не можуть вважатись в розумінні ч.6 ст.66 Закону "Про акціонерні товариства" (чинного з 2022 року) одним правочином.
37. Зі змісту оскаржуваної постанови та апеляційної скарги позивача вбачається, що останній в апеляційній скарзі посилався на те, що господарський суд першої інстанції помилково дійшов висновку про порушення правил об`єднання позовних вимог, повністю проігнорувавши спеціальні норми Закону "Про акціонерні товариства" (статті 106, 107), які прямо передбачають, що кілька правочинів, укладених з афілійованими особами протягом року щодо одного економічного предмета, вважаються одним значним правочином; оскаржувана ухвала ґрунтується на неправильному застосуванні закону, оскільки суд безпідставно послався на норми, які не регулюють питання значних правочинів та їх поділу, і не навів жодного мотивованого аналізу релевантних норм матеріального права.
38. Подібні доводи позивач наводить також у касаційній скарзі, стверджуючи, зокрема, що: 
(І) суди не надали належної оцінки підставі позову - незаконному навмисному поділу одного значного правочину (який одночасно є правочином із заінтересованістю) на кілька окремих правочинів, заборона щодо чого передбачена у статтях 106, 107 чинного Закону "Про акціонерні товариства" та була передбачена у статтях 70, 71 Закону, чинного на момент вчинення спірних правочинів;
(ІІ) суд першої інстанції послався на ч.6 ст.66 Закону "Про акціонерні товариства" (від 27.07.2022 №2465-IX), яка не стосується ані питання значних правочинів, ані можливості визнання кількох правочинів одним, натомість вона регулює порядок організації засідань ради директорів акціонерного товариства, а суд апеляційної інстанції дослівно повторив очевидну помилку суду першої інстанції щодо посилання на цю статтю.
39. Однак суд апеляційної інстанції жодної оцінки цим доводам позивача не надав, фактично відтворивши викладене судом першої інстанції, однак прибравши твердження про те, що спірні правочини не можуть вважатись в розумінні ч.6 ст.66 Закону "Про акціонерні товариства" (чинного з 2022 року) одним правочином.
40. Таким чином, хоча доводи скаржника щодо того, що апеляційний суд дослівно повторив помилкове посилання на ст.66 Закону "Про акціонерні товариства" не підтвердилися, однак обґрунтованими є доводи про те, що суд при апеляційному перегляді справи не надав жодної оцінки посиланню позивача на обставину незаконного поділу одного значного правочину на кілька окремих правочинів (застосування відповідних норм Закону "Про акціонерні товариства").
41. У цьому контексті Верховний Суд також звертає увагу на те, що позивач має право об`єднати в одній позовній заяві кілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами. Об`єднаними можуть бути позовні заяви, які пов`язані з однорідними позовними вимогами і водночас подані одним і тим же позивачем до одного й того самого відповідача (чи відповідачів) або хоча й різними позивачами, але до одного й того самого відповідача. Однорідними позовними вимогами є такі, що виникають з одних і тих самих або з аналогічних підстав і водночас пов`язані між собою одним і тим самим способом захисту прав і законних інтересів (схожі за змістом висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2019 у справі №911/414/18 та в постановах Верховного Суду від 19.12.2022 у справі №921/318/22, від 12.08.2022 у справі №911/2401/21, від 22.01.2021 у справі №904/4376/20, від 22.04.2019 у справі №914/2191/18, від 27.03.2019 у справі №910/15326/18).
42. Отже, у висновках Верховного Суду йдеться саме про однорідність позовних вимог, на що вказує скаржник у касаційній скарзі, натомість висновок суду апеляційної інстанції про порушення правил об`єднання позовних вимог з огляду на те, що спірні правочини не є ідентичними, без надання належної оцінки відповідним доводам позивача щодо поділу одного значного правочину на кілька окремих правочинів в розумінні Закону "Про акціонерні товариства", є передчасним. 
43. Окрім цього, зі змісту оскаржуваної постанови та апеляційної скарги позивача вбачається, що позивач посилався на те, що навіть за наявності сумнівів щодо доцільності спільного розгляду вимог, суд був зобов?язаний відкрити провадження та, за необхідності, скористатися своїм правом на роз?єднання позовних вимог у підготовчому провадженні (ч.6 ст.173 ГПК), а не позбавляти позивача доступу до правосуддя.
44. Подібні доводи також містяться у касаційній скарзі позивача, зокрема в контексті того, що він разом із позовною заявою подав клопотання про витребування доказів (копій оспорюваних правочинів), а суд у підготовчому провадженні міг би витребувати ці докази, надати їм правову оцінку і вже після цього, за наявності підстав, скористатися правом на роз`єднання вимог.
45. Однак суд апеляційної інстанції жодної оцінки таким доводам позивача не надав, про що свідчить зміст оскаржуваної у цій справі постанови.
(ІІ) щодо висновку про зловживання позивачем процесуальними правами
46. Оскільки висновок про зловживання позивачем процесуальними правами в першу чергу ґрунтується на іншому - передчасному висновку про подання позивачем чергового позову з порушенням правил об`єднання позовних вимог, то, відповідно, такий висновок (про зловживання позивачем процесуальними правами) також є передчасним.
47. Разом з тим, дослідивши оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції та оцінивши доводи касаційної скарги, Верховний Суд вважає за необхідне додатково зазначити таке.
48. Суд першої інстанції зазначив, що він за допомогою відомостей з КП "ДСС" встановив, що до моменту (18.12.2025) подачі відповідного позову, ОСОБА_1 вже звертався до Господарського суду міста Києва з аналогічними вимогами до тих самих відповідачів, проте відповідними ухвалами суду (у справі №910/14238/25 ухвала від 04.12.2025, суддя Щербаков С.О.; у справі №910/15409/25 ухвала від 15.12.2025, суддя Літвінова М.Є.) позовні заяви повернуто заявнику відповідно до п.2 ч.5 ст.174 ГПК, тобто у зв`язку з порушенням правил об`єднання позовних вимог.
49. Суд також вказав, що у ОСОБА_1 було наявне право на оскарження вище зазначених ухвал Господарського суду міста Києва в апеляційному порядку, втім, не погоджуючись із попередніми ухвалами Господарського суду міста Києва, замість апеляційного оскарження, позивач втретє звертається до Господарського суду міста Києва з аналогічними вимогами, при цьому, не виконавши вказівки суду щодо роз`єднання позовних вимог.
50. Апеляційний господарський суд погодився з такими висновками, вказавши, що враховуючи основні засади (принципи) господарського судочинства, з урахуванням правил (дефініцій) щодо неприпустимості зловживання стороною процесуальними правами, оскільки позивачем не було усунуто недоліків позовних заяв, визначних згідно ухвал у справах №910/14238/25 та №910/15409/25, беручи до уваги, що ОСОБА_1 відповідні ухвали не оскаржувались та вони є чинними, зважаючи на подання, втретє до Господарського суду міста Києва ідентичного за суттю позову до відповідачів, при цьому без виконання вказівок суду щодо необхідності роз`єднання позовних вимог (звернення до суду з окремим позовом, за кожним окремим договором), колегія суддів вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції про повернення заявнику позову, а також доданих до нього матеріалів на підставі ч.3 ст.43 ГПК.
51. Разом з тим, в апеляційній скарзі позивач посилався на те, що суд першої інстанції обмежено використав "відомості з КП "ДСС", оскільки вибірково знайшов лише ті справи, які нібито захищають оскаржувану ухвалу, але не знайшов позовної заяви, яка, на думку позивача, доводить зворотнє; насправді позивач раніше тричі (а не двічі) подавав позов із подібними (а не аналогічними) вимогами, за наслідком чого Господарський суд міста Києва (суддя Трофименко Т.Ю.) ухвалою від 23.09.2025 у справі №910/11128/25 позовну заяву повернув, однак лише з мотивів несплати судового збору. 
52. Подібні доводи містяться й у касаційній скарзі ОСОБА_1 .
53. Також позивач в апеляційній скарзі зазначав про те, що він повторно подав подібну позовну заяву (але із врахуванням незначних уточнень в предметі позову, як законно вимагала суддя Трофименко Т.Ю.), однак інший суддя (Щербаков С.О.), посилаючись виключно на те, що "об`єднання позовних вимог може мати негативні наслідки" повернув позовну заяву без розгляду (ухвала від 04.12.2025 у справі №910/14238/25). Після цього позивач вніс зміни в позовну заяву (де звернув особливу увагу на те, що підставами позову є "незаконний навмисний поділ значного правочину на кілька правочинів"), але новий суддя (Літвінова М.Є.), посилаючись виключно на те саме, що "об`єднання позовних вимог може мати негативні наслідки" повернув позовну заяву без розгляду (ухвала від 15.12.2025 у справі №910/15409/25). Внісши істотні зміни в позовну заяву, зокрема посилання на рішення інших суддів, які впливають на цю справу, щоб звернути особливу увагу суду, що підставами позову є "незаконний навмисний поділ значного правочину на кілька правочинів" позивач подав подібну позовну заяву (у справі, що переглядається), однак суд (суддя Бондаренко - Легких Г.П.), також посилаючись виключно на те саме, що "об`єднання позовних вимог може мати негативні наслідки" повернув позовну заяву без розгляду.
54. Разом з тим, суд апеляційної інстанції жодної оцінки таким доводам не надав, не навівши ані самих відповідних доводів позивача в оскаржуваній постанові, ані висновків за наслідком їхньої оцінки, натомість обмежившись виключно (як і суд першої інстанції) посиланням на ухвали в справах №910/14238/25 та №910/15409/25.
55. У цьому контексті скаржник обґрунтовано звернув увагу суду апеляційної інстанції (відповідні доводи наведено також у касаційній скарзі) на те, що він на свій розсуд мав право подавати новий (із змінами, доповненнями) позов чи подавати апеляційну скаргу, яка б розглядалась місяцями (із можливим подальшим касаційним оскарженням), однак рішення про зловживання позивачем його правами не залишило йому вибору. 
56. Як наслідок, без належного дослідження позовів та судових рішень у всіх справах (№910/11128/25, №910/14238/25 та №910/15409/25) передчасним є висновок як про неусунення позивачем недоліків, так і про зловживання правом, яке полягає в такому неусуненні із посиланням лише на ухвали у справах №910/14238/25 та №910/15409/25, а також на обставину неоскарження цих ухвал в апеляційному порядку (що є правом, а не обов`язком позивача).
(ІІІ) висновки щодо повноти апеляційного перегляду
57. Відповідно до ч.1 ст.2 ГПК завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
58. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ч.3 ст.2 ГПК).
59. Основними засадами (принципами) господарського судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи (п.8 ч.3 ст.2 ГПК).
60. Аналогічні положення містяться у п.8 ч.2 ст.129 Конституції України, де передбачено, що основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
61. Відповідно до ст.236 ГПК судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
62. У мотивувальній частині рішення зазначається мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику (п.5 ч.4 ст.238 ГПК).
63. Європейський суд з прав людини наголошував, що суд повинен забезпечити сторонам дотримання принципів змагальності, рівності в судочинстві, реалізацію права сторони "бути вислуханою" як передумови того, що вона була "почута", що є складовою права на справедливий суд (рішення від 10.02.2010 у справі "Серявін проти України", заява №4909/04). 
64. Ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути "почуті", тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами" (рішення Європейського суду з прав людини від 19.04.1993 у справі "Краска проти Швейцарії" (Kraska v. Switzerland), заява №13942/88).
65. Однак оскаржуване у цій справі судове рішення Північного апеляційного господарського суду наведеним вимогам та критеріям не відповідає.
66. Доводи позивача, про які йшлося вище у цій постанові, були наведені ним саме в апеляційній скарзі на ухвалу суду першої інстанції, і саме апеляційний господарський суд, в порушення норм процесуального права, залишив такі аргументи без належної оцінки. 
67. Враховуючи наведене, суду при новому апеляційному розгляді необхідно надати належну оцінку всім істотним доводам апеляційної скарги позивача, надавши оцінку як обставинам порушення правил об`єднання позовних вимог у цій справі (в контексті поділу одного значного правочину на кілька окремих правочинів та можливості суду самостійно роз`єднати позовні вимоги), так і (у випадку встановлення порушення правил об`єднання позовних вимог) обставинам зловживання правом (в контексті оцінки усіх звернень позивача з відповідними позовами та ухвалених судами рішень щодо них, а також співвідношення права позивача на звернення з позовом після усунення недоліків з правом на оскарження судових рішень).
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
68. Відповідно до ч.1 ст.300 ГПК, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
69. Згідно з приписами п.2 ч.1 ст.308 ГПК суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.
70. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції (ч.4 ст.310 ГПК).
71. Перевіривши правильність застосування апеляційним господарським судом норм матеріального та процесуального права, з дотриманням передбачених ГПК меж перегляду судових рішень, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги та скасування постанови апеляційного суду з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
72. Під час нового апеляційного розгляду необхідно врахувати наведене у цій постанові та залежно від установленого постановити законне й обґрунтоване рішення з викладенням у ньому ґрунтовних мотивів його прийняття.
Судові витрати
73. Оскільки у цьому випадку суд касаційної інстанції не змінює рішення та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом касаційної інстанції не здійснюється (ч.14 ст.129 ГПК).
Керуючись статтями 300, 301, 308, 310, 314, 315, 316, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 31.03.2026 у справі №910/15810/25 скасувати.
3. Справу №910/15810/25 направити на новий розгляд до Північного апеляційного господарського суду.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. Кібенко

Судді С. Бакуліна

В. Студенець