П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02.06.2026  	Справа №607/8374/26 Провадження №3/607/2898/2026	
  	м. Тернопіль 	 	

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Воробель Н.П., розглянувши матеріали, що надійшли від Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції, про притягнення до адміністративної відповідальності
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає в АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ,
за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі – КУпАП),

встановила:

11.04.2026 о 01:09 в м. Тернополі, вул. Торговиця, 19, громадянин ОСОБА_1 керував електросамокатом «Vevi» з бортовим номером НОМЕР_2 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився на місці зупинки із застосуванням спеціального технічного приладу газоаналізатора Alcotest Drager 7510 (повірка дійсна до 17.06.2026). Результат тестування позитивний 2,23 проміле, тест 952, з результатом звідний. Від проходження такого огляду в КНП «ТОМЦСНЗ» ТОР відмовився, чим порушив п. 2.9.а Правил дорожнього руху (далі – ПДР).
02.06.2026 на електронну пошту суду надійшли письмові пояснення захисника Штогрина М.П., згідно з якими ОСОБА_1 не погоджується зі складеним щодо нього протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №637553 від 11.04.2026 та не визнає своєї вини у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з огляду на таке. 11.04.2026 о 01:09 ОСОБА_1 не керував електросамокатом у м. Тернополі по вул. Торговиця, 19, а пересувався тротуаром поза транспортним засобом. У цей час до нього під`їхали працівники поліції та склали протокол про адміністративне правопорушення. Заперечення ОСОБА_1 щодо факту керування транспортним засобом та його пояснення стосовно обставин події працівниками поліції до уваги взяті не були, натомість йому було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння. Також захисник вказує, що працівники поліції не надали ОСОБА_1 можливості скористатися правовою допомогою адвоката та заборонили спілкуватися з мамою під час складення протоколу, чим, на його думку, порушили права неповнолітньої особи. Крім того, зазначає, що відеозапис із тз №6543, датований 2019 роком, не має жодного відношення до подій 11.04.2026 та не може вважатися належним доказом у справі. У доданому до протоколу акті огляду на стан сп`яніння не зазначено дату, час і місце його складення. При цьому у протоколі вказано, що свідки не залучалися, тоді як в акті огляду як свідків зазначено нк 472411, 472375. Також звертає увагу на те, що в протоколі не зазначено, які саме «інші матеріали справи» додаються до нього. Відсутні докази реєстрації відомостей про вчинення адміністративного правопорушення в журналі єдиного обліку відділу поліції, що, на думку захисника, суперечить вимогам пункту 6 розділу ІІ Порядку ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події, затвердженого наказом МВС України №100 від 08.02.2019. Окрім цього, у протоколі відсутні дані щодо назви, моделі, серії та номера технічного засобу відеофіксації. Також захисник зазначає, що у протоколі та акті огляду вказано результат огляду на стан сп`яніння 2,23 ‰, тоді як у долученому до матеріалів результаті тестування зазначено показник 2,28 ‰, у зв`язку з чим є незрозумілим, на підставі яких саме даних складався протокол. Крім того, у результаті тестування наявні виправлення без запису «виправленому вірити».
Враховуючи викладене, захисник просить провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
У судове засідання ані ОСОБА_1 , ані його захисник Штогрин М.П. не з`явилися, хоча про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, клопотання про відкладення розгляду справи від них не надходило. Враховуючи викладене, відповідно до ст. 268 КУпАП справу слід розглянути у відсутності ОСОБА_1 та його захисника.
Ознайомившись із письмовими поясненнями захисника, дослідивши матеріали адміністративної справи, суд дійшов такого висновку: 
згідно з п. 1.3 ПДР учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.
У пункті 1.9 ПДР встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до п. 2.9.а ПДР водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. 
Частиною першою ст. 130 КУпАП передбачена відповідальність за: керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Порядок проходження водіями огляду на такий стан врегульований ст. 266 КУпАП, Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 № 1452/735 (далі – Інструкція).
Згідно з п.п. 2, 3 Розділу І Інструкції, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі – поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.
Огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів (законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, які відповідають вимогам законодавства про метрологію та метрологічну діяльність) (далі — спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря – фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку). У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі – заклад охорони здоров`я) (п.п. 6, 7 Розділу І Інструкції).
Аналогічні положення містяться також у ст. 266 КУпАП, у якій визначена процедура виявлення у водіїв ознак алкогольного сп`яніння та проведення огляду водіїв на стан алкогольного сп`яніння.
Керуючись наведеними положеннями, вважаю, що вина ОСОБА_1 у вчиненому доводиться матеріалами, дослідженими у судовому засіданні, а саме:
- даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №637553 від 11.04.2026, у якому викладено обставини вчинення правопорушення;
- відеозаписом з реєстратора службового автомобіля, на якому зафіксовано рух електросамоката по проїзній частині дороги під керуванням ОСОБА_1 , якого було зупинено працівниками поліції;
- відеозаписом із нагрудних камер працівників поліції, на якому зафіксовано телефонну розмову ОСОБА_1 з матір`ю, під час якої він повідомляє їй обставини події; виявлення у нього ознак алкогольного сп`яніння, а саме: запаху алкоголю з порожнини рота, вираженого тремтіння пальців рук та поведінки, що не відповідала обстановці; пропозицію працівників поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора, на що ОСОБА_1 надав згоду; проходження ним такого огляду, за результатами якого встановлено показник 2,23 ‰, з яким ОСОБА_1 погодився; його відмову від проходження огляду в закладі охорони здоров`я; повідомлення ОСОБА_1 про складення щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП; роз`яснення йому прав, передбачених ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, а також оголошення змісту складеного протоколу;
- роздруківкою тесту приладу «Drager Alcotest 7510» від 11.04.2026, відповідно до якої результат огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння склав 2,23 ‰;
- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, у якому відображено виявлені у ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння, назву газоаналізатора та результат огляду на стан сп`яніння (2,23 ‰). З результатами ОСОБА_1 згоден, що підтверджується його підписом;
- копією свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки – газоаналізатора «Alcotest 7510 OIML» №ARLM-0278 № П 51 QM 0742 103 25, чинне до 17.06.2026;
- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 11.04.2026;
- рапортом інспектора взводу №2 роти №1 батальйону УПП в Тернопільській області ДПП М. Візнюка від 11.04.2026;
- довідкою, виданою 11.04.2026 УПП в Тернопільській області ДПП, згідно з якою ОСОБА_1 посвідчення водія не отримував.
Оцінюючи доводи захисника, суд вважає їх необґрунтованими та такими, що спростовуються сукупністю досліджених у судовому засіданні доказів, з огляду на таке.
Суд критично оцінює доводи захисника про те, що ОСОБА_1 не керував електросамокатом, а лише пересувався тротуаром поза транспортним засобом. Такі твердження спростовуються відеозаписом з реєстратора службового автомобіля, на якому зафіксовано рух електросамоката по проїзній частині дороги під керуванням ОСОБА_1 . Крім того, на відеозаписі з нагрудних камер працівників поліції ОСОБА_1 як під час спілкування з поліцейськими, так і під час телефонної розмови з матір`ю неодноразово повідомляв про маршрут свого руху та обставини керування електросамокатом. При цьому будь-яких заперечень щодо факту керування транспортним засобом він не висловлював.
Не заслуговують на увагу й доводи захисника про те, що працівники поліції заборонили ОСОБА_1 спілкуватися з матір`ю. Як вбачається з відеозапису з нагрудних камер, ОСОБА_1 безперешкодно спілкувався з матір`ю телефоном, яка фактично перебувала на телефонному зв`язку із сином протягом оформлення адміністративних матеріалів. Відтак твердження про перешкоджання такому спілкуванню не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду.
Суд також відхиляє доводи про порушення прав ОСОБА_1 як неповнолітньої особи. Відповідно до ст. 12 КУпАП адміністративній відповідальності підлягають особи, які досягли на момент вчинення адміністративного правопорушення шістнадцятирічного віку. Як убачається з матеріалів справи, на момент події ОСОБА_1 виповнилося 17 років, а тому він є суб`єктом адміністративної відповідальності на загальних підставах.
Не знайшли свого підтвердження і доводи про порушення права на правову допомогу. Із відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 було роз`яснено права, передбачені ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України. Будь-яких клопотань про залучення захисника для отримання правової допомоги ним не заявлялося. При цьому чинним процесуальним Законом не передбачена обов`язкова участь адвоката під час проходження водієм огляду на стан алкогольного сп`яніння та оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення, оскільки на цій стадії провадження не вирішується питання про адміністративну відповідальність, а лише фіксується факт правопорушення, висновок щодо якого має право зробити суд. При розгляді справи, відповідно до ч. 1 ст. 268 КУпАП, ОСОБА_1 реалізував своє право на користування юридичною допомогою адвоката, забезпечивши участь захисника у справі.
Щодо доводів захисника про те, що відеозапис із тз 6543 датований 2019 роком та не стосується подій 11.04.2026, суд зазначає таке. Із досліджених відеоматеріалів убачається, що відеозапис з реєстратора службового автомобіля є логічно пов`язаним із відеозаписом з нагрудних камер працівників поліції та відображає послідовність одних і тих самих подій, пов`язаних із зупинкою ОСОБА_1 , проведенням огляду на стан сп`яніння та складенням адміністративних матеріалів. За таких обставин суд доходить висновку, що зазначення на відеозаписі дати за 2019 рік є очевидною технічною помилкою, яка сама по собі не свідчить про його недопустимість та не спростовує зафіксованих на ньому обставин.
Посилання захисника на відсутність у акті огляду дати, часу та місця його складення не впливають на доведеність вини особи, оскільки факт проходження ОСОБА_1 огляду на стан алкогольного сп`яніння, порядок його проведення та результат огляду повністю зафіксовані на відеозаписі з нагрудних камер працівників поліції. Більше того, з результатом огляду ОСОБА_1 погодився, що підтверджується його підписом в акті огляду. Крім того, додатком 2 до Інструкції не передбачено окремої графи для зазначення дати складання акта огляду, а тому відсутність такої відмітки не може розцінюватися як порушення вимог щодо його оформлення.
Не заслуговують на увагу й доводи захисника про суперечності між протоколом про адміністративне правопорушення та актом огляду на стан алкогольного сп`яніння в частині зазначення свідків. Як убачається з матеріалів справи, в акті огляду в графі свідків зазначено номери 472411 та 472375, які не є даними осіб-свідків, а відповідають номерам нагрудних відеореєстраторів (бодікамер) працівників поліції, за допомогою яких здійснювалася безперервна відеофіксація проведення огляду та оформлення адміністративних матеріалів. Відтак зазначені відомості не свідчать про залучення свідків під час проведення огляду та не суперечать відомостям, наведеним у протоколі про адміністративне правопорушення щодо їх відсутності.
Суд також відхиляє доводи захисника щодо відсутності доказів реєстрації відомостей про правопорушення в журналі єдиного обліку. Питання внутрішньої організації діяльності органів Національної поліції та порядку ведення ними службової документації не впливають на наявність чи відсутність у діях особи складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та не спростовують досліджених судом доказів.
Посилання захисника на відсутність у протоколі відомостей щодо назви, моделі, серії та номера технічного засобу відео фіксації є необґрунтованими. Відповідно до вимог ст. 256 КУпАП зазначення таких відомостей не належить до обов`язкових реквізитів протоколу про адміністративне правопорушення. Відтак сама по собі відсутність у протоколі інформації про технічні характеристики відеофіксації не свідчить про його неналежне оформлення та не впливає на допустимість долучених до справи відеозаписів як доказів.
Доводи захисника про наявність розбіжностей у результатах огляду на стан алкогольного сп`яніння суд вважає безпідставними, оскільки як у протоколі про адміністративне правопорушення, так і в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння та роздруківці результату тестування зазначено єдиний показник – 2,23 ‰. Відомостей про результат 2,28 ‰ матеріали справи не містять.
Також не знайшли свого підтвердження твердження захисника про наявність виправлень у результаті тестування. Досліджена судом роздруківка результатів огляду не містить виправлень чи інших ознак внесення змін до первинних даних.
Оцінюючи досліджені докази в їх сукупності, суд доходить висновку, що вони є належними, допустимими, достовірними та достатніми для висновку про те, що ОСОБА_1 11.04.2026 керував електросамокатом у стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.9.a ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Крім того, згідно зі ст. 12 КУпАП адміністративній відповідальності підлягають особи, які досягли на момент вчинення адміністративного правопорушення шістнадцятирічного віку.
Відповідно до ч. 2 ст. 13 КУпАП у разі вчинення особами віком від шістнадцяти до вісімнадцяти років адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 130 цього Кодексу, вони підлягають адміністративній відповідальності на загальних підставах. З урахуванням характеру вчиненого правопорушення та особи правопорушника до зазначених осіб можуть бути застосовані заходи впливу, передбачені статтею 24-1 цього Кодексу.
Тобто наведена норма закріплює право суду, а не обов`язок, застосувати до неповнолітнього заходи впливу, передбачені ст. 24-1 КУпАП.
Статтею 23 КУпАП визначено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Судом установлено, що правопорушник ОСОБА_1 перебуває у віці, коли відбувається активне формування правосвідомості, поваги до закону, розуміння змісту юридичної відповідальності та принципу невідворотності покарання. Саме у цей період належна правова реакція держави має істотне виховне та превентивне значення.
Слід зазначити, що порушення Правил дорожнього руху є грубим і суспільно небезпечним, оскільки посягає на безпеку дорожнього руху та створює реальну загрозу життю і здоров`ю як самого водія, який керує транспортним засобом – джерелом підвищеної небезпеки, так і інших учасників дорожнього руху. З огляду на потенційну тяжкість можливих наслідків таких дій, належна правова оцінка вчиненого має принципове значення.
Суд бере до уваги те, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Вказане свідчить про формування викривленого уявлення про законність та безвідповідальне ставлення до небезпеки, яка може бути заподіяна його діями.
Оцінивши характер вчиненого правопорушення, ступінь його суспільної небезпечності, а також дані про особу правопорушника, суд доходить висновку, що застосування заходів впливу, передбачених ст. 24-1 КУпАП, не забезпечить досягнення мети адміністративного стягнення, визначеної законом, і не буде достатнім та дієвим запобіжником від вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень у майбутньому.
Відтак суд вважає за необхідне застосувати до нього адміністративну відповідальність на загальних підставах
За вказаних обставин приходжу до переконання про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, тобто керування транспортним засобом особою в стані алкогольного сп`яніння, а тому його слід притягнути до адміністративної відповідальності та накласти на нього адміністративне стягнення.
При накладенні адміністративного стягнення, відповідно до ст. 33 КУпАП беру до уваги характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, відсутність обставин, що обтяжують адміністративну відповідальність за вчинені правопорушення, наявність обставини, що пом`якшує відповідальність за адміністративні правопорушення, – вчинення правопорушення неповнолітнім, а тому приходжу до переконання, що до ОСОБА_1 слід застосувати адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян без позбавлення права керування транспортними засобами (оскільки у матеріалах справи відсутні відомості щодо отримання ним посвідчення водія).
Також, враховуючи вимоги ст. 40-1 КУпАП, з ОСОБА_1 необхідно стягнути судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 24-1, 33, 40-1, 130 ч. 1, 221, 251, 280, 283, 284, 294 КУпАП, суддя
постановила:

ОСОБА_1  визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) грн, який стягнути в дохід держави, без позбавлення права керування транспортними засобами.
Штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтями 300-1, 300-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення. 
У разі відсутності самостійного заробітку в осіб віком від шістнадцяти до вісімнадцяти років, які вчинили адміністративне правопорушення, штраф стягується з батьків або осіб, які їх замінюють.
У разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом. 
У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з ОСОБА_1  стягується подвійний штраф в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000,00 грн (тридцять чотири тисячі гривень 00 копійок) в дохід держави та витрати на облік зазначеного правопорушення, розмір яких визначається Кабінетом Міністрів України. 
Постанова про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу підлягає примусовому виконанню після закінчення строку, установленого частиною першою статті 307 Кодексу України про адміністративні правопорушення, шляхом звернення до виконання протягом трьох місяців з дня винесення. В разі оскарження постанови перебіг строку давності зупиняється до розгляду скарги. У разі відстрочки виконання постанови відповідно до статті 301 Кодексу України про адміністративні правопорушення перебіг строку давності зупиняється до закінчення строку відстрочки. 
Стягнути з ОСОБА_1  в дохід держави судовий збір в розмірі 665,60 грн (шістсот шістдесят п`ять гривень 60 копійок). 
Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 або 32-1 КУпАП, якщо апеляційної скарги не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду апеляційним судом. 
Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 КУпАП.
Апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня винесення постанови до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області. 
Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Cуддя	Н. П. Воробель