Справа № 214/1608/26
Провадження № 2/177/1268/26 
Р І Ш Е Н Н Я 
(заочне)
Іменем України
27 травня 2026 року Криворізький районний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді: Суботіної С. А.
за участі: секретаря Ференц Я. З., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою акціонерного товариства «Акцент-банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, - 
ВСТАНОВИВ:
Представник позивача АТ «А-банк» Шкапенко О.В. через систему «Електронний суд» звернувся 18.07.2026 до суду з указаною позовною заявою та просив стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «А-банк» заборгованість за кредитним договором від 07.09.2018 у розмірі 49025,07 грн, а також судові витрати в справі.
В обґрунтування пред`явлених вимог вказав, що 07.09.2018 ОСОБА_1 приєдналася до умов та правил надання банківських послуг в АТ «А-банк» із метою отримання банківських послуг та відкриття банківського (поточного ) рахунку. Відповідачем підписано анкету-заяву про відкриття, ведення поточного рахунку та встановлення кредитного ліміту за карткою/рахунком, на підставі якої їй надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 46,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Позичальник підтвердила свою згоду на те, що підписана нею анкета-заява разом з умовами та правилами надання банківських послуг, які викладені на офіційному банківському сайті https://a-bank.com.ua/terms, складають між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. АТ «А-банк» свої зобов`язання за кредитним договором перед ОСОБА_1 виконав у повному обсязі, однак позичальник не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором, тим самим допустила порушення виконання покладених на неї зобов`язань. У результаті цього, станом на 08.02.2026 виникла заборгованість у загальному розмірі 49025,07 грн, яка включає: заборгованість за кредитом у розмірі 41507,39 грн, заборгованість за відсотками в розмірі 7517,68 грн. На даний час ОСОБА_1 продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за кредитним договором, що є порушенням законних прав та інтересів АТ «А-банк».
Ухвалою судді Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 27.04.2025 позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
Представником позивача подано клопотання про розгляд справи за його відсутності, у разі неявки відповідача не заперечував проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_1 про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку, однак до суду не з`явилася, про причини неявки не повідомила, заяв про розгляд справи за її відсутності до суду не надала, відзиву не подано.
Справу розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження за правилами глави 10 розділу ІІІ ЦПК України.
Зі згоди представника позивача, який не заперечував проти заочного розгляду справи, суд на місці постановив ухвалити в справі заочне рішення, на підставі наявних доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
У зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам у сукупності, суд дійшов до наступного висновку.
Судом встановлено, що 07.09.2018 ОСОБА_1 підписала анкету-заяву б/н у АТ «А-банк», у якій зазначено, що ця заява разом із умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами банку, складають між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом відповідача у заяві (а.с.30).
Як слідує з довідки АТ «А-банк», позивачем ОСОБА_1 відкрито рахунок № НОМЕР_1 та видано картки № НОМЕР_2 строком дії до грудня 2024 року, № НОМЕР_3 строком дії до березня 2022 року (а.с.72).
При цьому, як слідує з довідки за лімітами за картковим рахунком відповідача, встановлений 07.09.2018 кредитний ліміт у розмірі 41600,00 грн у подальшому не змінювався (а.с.71).
Згідно з розрахунком заборгованості та виписці по картці, активно користуватись кредитними коштами відповідач почала з 07.09.2018 (а.с.14-29, 33-70).
До анкети-заяви про приєднання до умов та надання банківських послуг у АТ «А-банк» від 18.11.2023, позивач долучив витяг із умов та правил надання банківських послуг у АТ «А-банк», розміщений на сайті https://а-bank.com.ua/terms, витяг із тарифів користування кредитними картками «Універсальна» та «Універсальна, Gold» (а.с.74-88, 89-90).
ОСОБА_1 користувалася кредитними коштами, що підтверджується розрахунком заборгованості та випискою по особовому рахунку, із якого слідує активне користування кредитними коштами для розрахунку, сплати за товари та послуги, а також поповнення готівкою своєї картки, востаннє 08.01.2026 на суму 1293,01 грн (а.с.14-29, 33-70).
Згідно з наданими банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за договором б/н від 07.09.2018 станом на 08.02.2026 складає у загальному розмірі 49025,07 грн та включає: заборгованість за кредитом у розмірі 41507,39 грн, а також за відсотками в у розмірі 7517,68 грн.
Між сторонами виник спір щодо належного виконання відповідачем кредитних зобов`язань та наявності правових підстав для стягнення заборгованості в судовому порядку. Вирішуючи спір в межах заявлених вимог з дотриманням принципу диспозитивності цивільного судочинства, суд виходить з наступного.
Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України..
Згідно з ч. 2 ст. 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.
Повну цивільну дієздатність має фізична особа, яка досягла вісімнадцяти років (повноліття), що передбачено ч. 1 ст. 34 ЦК України.
У судовому засіданні встановлено, що при підписанні анкети-заяви 07.09.2018, особу ОСОБА_1 ідентифіковано за документом № 001566869, виданим 21.02.2018 органом 1245, та зазначено дату її народження ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.30).
Представником позивача надано копію паспорта громадянина України для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_1 , НОМЕР_4 , виданого 17.02.2021 органом 1264, де її датою народження є ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.91).
Тобто, станом на дату укладення кредитного договору з АТ «А-банк» 07.09.2018, відповідачу ОСОБА_1 виповнилося 16 років.
Статтею 32 ЦК України встановлено, окрім правочинів, передбачених ст. 31 цього Кодексу, фізична особа у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років (неповнолітня особа) має право: 1) самостійно розпоряджатися своїм заробітком, стипендією або іншими доходами; 2) самостійно здійснювати права на результати інтелектуальної, творчої діяльності, що охороняються законом; 3) бути учасником (засновником) юридичних осіб, якщо це не заборонено законом або установчими документами юридичної особи; 4) самостійно укладати договір банківського вкладу (рахунку) та розпоряджатися вкладом, внесеним нею на своє ім`я (грошовими коштами на рахунку); 5) самостійно укладати договір про отримання електронних довірчих послуг.
Неповнолітня особа вчиняє інші правочини за згодою батьків (усиновлювачів) або піклувальників.
Неповнолітня особа може розпоряджатися грошовими коштами, що внесені повністю або частково іншими особами у фінансову установу на її ім`я, із дозволу органу опіки та піклування та за згодою батьків (усиновлювачів) або піклувальника.
Отже, нормами ст. 32 ЦК України визначено неповну цивільну дієздатність осіб від 14 до 18 років, обсяг якої дає право цим особам розпоряджатися своїм заробітком, відкривати вкладні рахунки, накопичувати кошти, тобто вчиняти дії, які позитивно впливатимуть на розвиток фізичної особи та її самостійність, а не право на укладання кредитних договорів.
При цьому, позивачем не надано жодного підтвердження надання батьками, усиновлювачами чи піклувальниками ОСОБА_1 згоди на укладення нею такого кредитного договору.
Таким чином, кредитний договір від 07.09.2018, що був укладений між АТ «А-банк» та ОСОБА_1  є правочином, що вчинений останньою за відсутності необхідного обсягу цивільної дієздатності.
Характер кредитних правовідносин, які є досить складним і передбачають обов`язок позичальника регулярно в обов`язковому порядку вносити кошти на погашення кредиту, сплати відсотків та комісії, матеріальну відповідальність за порушення строків грошових платежів, незважаючи на розмір кредиту, не дає підстав віднести кредитний договір до дрібних побутових правочинів, а тому відповідно до вимог закону у разі, коли позичальником є неповнолітня фізична особа, кредитний договір з нею може бути укладений лише за згодою її батьків, усиновлювачів, або піклувальників.
У постанові Верховного Суду від 12.04.2018, справа № 289/1996/16-ц, викладена правова позиція, що для укладання кредитного договору, фізична особа повинна мати повну цивільну дієздатність, усвідомлювати наслідки вчинення такого правочину, а у разі її відсутності на час укладання договору, такий договір за вимогами ст. 215 ЦК України може бути визнано недійсним.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24.07.2019 у справі № 607/4359/15-ц (провадження № 61-29442св18) зазначено, що: «відповідно до ст. 222 ЦК України правочин, який неповнолітня особа вчинила за межами її цивільної дієздатності без згоди батьків (усиновлювачів), піклувальника може бути згодом схвалений ними у порядку, встановленому ст. 221 цього кодексу. Вказаний правочин може бути визнаний судом недійсним за позовом заінтересованої особи. Частиною першою статті 221 ЦК України передбачено, що правочин, вчинений неповнолітньою особою за межами її цивільної дієздатності без згоди батьків (усиновлювачів), піклувальника вважається схваленим, якщо ці особи, дізнавшись про його вчинення, протягом одного місяця не заявили претензії другій стороні. Батьки позивача, дізнавшись про вчинення угоди № 106 від 01.09.2007, протягом одного місяця не заявили претензії позивачу. Тобто, в силу приписів частини першої статті 221 ЦК України, вказаний правочин вважається ними схваленим».
Тлумачення ст. 222 ЦК України свідчить, що: правочин, який вчинений неповнолітньою особою за межами її цивільної дієздатності без згоди батьків (усиновлювачів) чи піклувальника, конструюється як оспорюваний; правочин, який вчинений неповнолітньою особою за межами її цивільної дієздатності без згоди батьків (усиновлювачів) чи піклувальника, може бути схвалений; схвалення правочину, вчиненого неповнолітньою особою за межами її цивільної дієздатності, має місце, якщо батьки (усиновлювачі) чи піклувальник, дізнавшись про його вчинення, протягом одного місяця не заявили претензії другій стороні правочину. Тобто схвалення правочину припускається, якщо батьки (усиновлювачі) чи піклувальник, довідавшись про правочин, не заявили претензію іншій стороні; по своїй суті схвалення правочину виключає можливість задоволення позову про визнання правочину, вчиненого неповнолітньою особою за межами її цивільної дієздатності без згоди батьків (усиновлювачів) чи піклувальника, недійсним.
Указане кореспондується із правовим висновком, зробленим Верховним Судом у постанові від 08.04.2020 у справі № 303/5942/17.
Як визначено ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, оскільки збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду та кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За приписами ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно зі ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Як встановлено судом у даній конкретній справі, 07.09.2018 відповідач ОСОБА_1  підписала анкету-заяву, яка разом з умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами банку, складають між нею та банком договір про надання банківських послуг, на момент укладення даного правочину відповідачу виповнилось повних 16 років, відтак кредитний договір було укладено з неповнолітньою фізичною особою в стані неповної цивільної дієздатності. 
Таким чином, суд приходить до висновку, що для укладання особою у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років кредитного договору, її батьки або особи, що їх замінюють повинні надати згоду на укладення такого договору.
У матеріалах справи відсутні як будь-які докази, так і будь-які посилання на наявність згоди батьків відповідача ОСОБА_1  на укладення нею кредитного договору від 07.09.2018 із позивачем.
Факт обізнаності батьків (усиновлювачів) неповнолітнього (неповнолітньої) про дії, вчиненні таким неповнолітнім (неповнолітньою), не презюмується, тому підлягає доведенню.
Саме на позивача покладено обов`язок довести, що батьки (усиновлювачі) відповідача знали про укладення нею оспорюваного правочину.
Оскільки позивачем доказів щодо надання згоди батьками (усиновлювачами, піклувальниками) на укладення або схвалення цього кредитного договору суду не надано, тому підстави для задоволенні позовних вимог АТ «А-банк» відсутні.
Із огляду на відмову в задоволенні позовних вимог, суд не вбачає підстав для відшкодування понесених позивачем судових витрат.
Керуючись ст.ст. 4, 5, 13, 19, 76-81, 89, 95, 133, 141, ч.2 ст.247, 258-259, 263-265, 280-284, 287, 354, 355 ЦПК України суд, -
УХВАЛИВ:
У задоволенні позовних вимог акціонерного товариства «Акцент-банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, – відмовити.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України. Повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено з загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Повний текст рішення складено 28.05.2026

Суддя: