Справа № 591/14978/25
Провадження № 2/591/4020/25

РІШЕННЯ
Іменем України
08 травня 2026 року м. Суми

Зарічний районний суд м. Суми в складі:
головуючого судді Косар А. І. 
розглянув у порядку загального позовного провадження справу 
за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 
до Сумської міської ради в особі Управління «Центр надання адміністративних послуг у м.Суми» Сумської міської ради
про зобов`язання вчинити дії щодо приватизації квартири 
учасники судового процесу:
позивач Бабанін І. О.
секретар судового засідання Сема Д. О.
УСТАНОВИВ:
1. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У грудні 2025 року подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до Управління «Центр надання адміністративних послуг у м. Суми» Сумської міської ради про зобов`язання вчинити дії щодо приватизації квартири. 
Вимоги мотивовано тим, що вони проживають у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , яка перебуває у комунальній власності Сумської міської територіальної громади. Відсутність ордеру на вселення в квартиру позбавляє їхї можливості реалізувати право на приватизацію квартири, в якій вони мешкають.

Позивачі уважають, що відповідач порушив їх права на приватизацію та просять суд:

(1) Визнати незаконним рішення управління «Центр надання адміністративних послуг у м. Суми» Сумської міської ради, оформлене листом від 06.11.2025 №14.01- 15/1328, яким відмовлено у передачі у приватну спільну часткову власність квартири АДРЕСА_2 .

(2) Зобов`язати Сумську міську раду в особі управління «Центр надання адміністративних послуг у м. Суми» Сумської міської ради у встановленому законом порядку здійснити приватизацію квартири АДРЕСА_2 , за відсутності ордера на житлове приміщення, передавши її у спільну часткову власність наймачу ОСОБА_1 та дружині ОСОБА_2 . 

Аргументи учасників справи

У судовому засіданні 28.04.2026 позивач ОСОБА_1 позов підтримує і просить задовольнити з наведених у ньому підстав. Позивач ОСОБА_2 надіслала на адресу суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Позов підтримує.
Представник відповідача Куценко А. Л. надіслала на адресу суду заяву про розгляд справи у її відсутність. 
Рух справи у суді першої інстанції

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями судову справу визначено головуючому судді Алевтині Іванівні Косар.

05 січня 2026 року ухвалою суду прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання

27 березня 2026 року ухвалою суду закінчено підготовче провадження та призначено цю справу до судового розгляду по суті. 

28.04.2026 після завершення стадії дослідження письмових доказів, судом здійснено перехід до стадії ухвалення судового рішення та оголошено перерву до 08.05.2026
Фактичні обставини, з`ясовані судом
Позивач ОСОБА_1 з 05.02.1992 по теперішній час значиться зареєстрованим за адресою: 
АДРЕСА_3  ОСОБА_3 та ОСОБА_2 уклали шлюб та зареєстрували його 18.09.2009, остання з 28.09.2020 по теперішній час значиться зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_4 /.
Згідно архівного витягу з рішення від 19.03.96 № 131 Про визнання громадян наймачами жилих приміщень – визнати наймачами жилих приміщень ОСОБА_4 - трикімнатної квартири з житловою площею 35.64 кв. м. квартири АДРЕСА_2 , який має сім`ю у складі 2 чоловік, за згодою членів, замість попереднього наймача , його матері ОСОБА_5 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 /ас 8/. 
Згідно до копії листа Управління комунального майна Сумської міської ради від 03.10.2025 №262/10.01.07, неприватизовані квартири будинку АДРЕСА_5 , у т. ч. і квартира АДРЕСА_6 , перебувають у комунальній власності Сумської міської територіальної громади /ас 9/.
Згідно по квартирної карточки рахунок №1243/11 від 19.07.91, адреса: АДРЕСА_1 , житлова площа квартири становить 35, 64 кв. м., ОСОБА_5 є квартиронаймачем квартири, в якій мешкає разом із сином  ОСОБА_6  /ас 15/.
Відповідно до Технічного паспорту на вказану квартиру станом на 16.10.2025 об`єкт нерухомого майна зареєстрований у Реєстрі будівельної діяльності:Т101:4110-4816-2374-6183 /ас 21-23/.
Відповідно до довідки ТВБВ №10018/0145 філії Сумського обласного управління АТ «Ощадбанк» від 06.10.2025 №116.40/0145-05/726,  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_7 - значиться в основних списках громадян на отримання приватизаційних цінних паперів. Житловий чек номер 1051385 частково використаний 03.08.2020 на суму 1.00 грн. Залишок по житловому чеку складає 3,20 грн /ас 16/.

Відповідно до довідки ТВБВ №10018/0145 філії Сумського обласного управління АТ «Ощадбанк» від 28.10.2025 №116.40/0145-05/807, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_1 - значиться в основних списках громадян на отримання приватизаційних цінних паперів. Житловий чек не використаний /ас 17/.

Відповідно до інформаційного листа Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради, станом на 29.12.2012 інвентаризаційна справа та інформація про наявність зареєстрованого права власності на об`єкт нерухомого майна, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , відсутні /ас 18/.
Згідно із копії відповіді від 06.11.2025, управління «Центр надання адміністративних послуг у м. Суми» Сумської міської ради розглянуло заяву ОСОБА_8 та ОСОБА_2 щодо приватизації вказаної квартири та відмовило заявникам у передачі у спільну часткову власність названу квартиру з підстав відсутності ордера на жиле приміщення /ас 19/.

2. Мотивувальна частина
Позиція Суду
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).
Вивчивши матеріали справи, Суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню із таких підстав.
Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права
Відповідно до статті 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.
Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободта іншими міжнародно-правовими документами про права людини закріплено право на повагу до житла.

Відповідно до ст.47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

За змістом ст.58 ЖК України, ордер є єдиною підставою для вселення у жиле приміщення.

Згідно п.10 ч.1 ст.15 ЖК України, до компетенції виконавчих комітетів районних, міських, районних у містах рад народних депутатів віднесено видача ордерів на жилі приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

Відповідно до пунктів 69, 70, 72 розділу IV Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затвердженихпостановою Ради Міністрів Української РСР від 11.12.1984 № 470, ордер на жиле приміщення видається на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів та є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення, дійсний протягом 30 днів.

Ордер вручається громадянинові, на ім`я якого він виданий, або за його дорученням іншій особі. При одержанні ордера пред`являються паспорти (або документи, що їх замінюють) членів сім`ї, включених до ордера.

При вселенні в надане жиле приміщення громадянин здає ордер у житлово-експлуатаційну організацію, а за її відсутності відповідному підприємству, установі, організації; ордер зберігається як документ суворої звітності.

Сукупність досліджених судом доказів дають достатні підстави вважати, що позивачі вселені у квартиру на законних підставах, вони постійно проживають в даній квартирі і незаконність їх проживання ніким не спростована та не заперечувалась.

Зокрема, ордер на спірну квартиру не був визнаний в судовому порядку недійсним, відповідач не спростував факту, що ордер дійсно видавався, не звертався до суду із позовом про визнання позивачів такими, що втратили право на користування житловим приміщенням.

Отже, позивачі мають право на приватизацію займаної ними квартири.

При цьому відсутність ордеру, надати який позивачі не мають можливості з об`єктивних обставин, позбавляє позивачів можливості реалізувати своє право на приватизацію квартири, незважаючи, що у них є решта всіх необхідних документів для проведення приватизації.

Так, відповідно до положень ч.1 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.
Відповідно до п.3 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина.

Згідно із ч.4 ст.9 ЖК України ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Виходячи з аналізу змісту Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду`у поєднанні з нормами статей1,6,9,61 ЖК України,ст.29 ЦК, місцем постійного проживання особи є жиле приміщення, в якому особа постійно проживає, має передбачені ст.64 ЖК України права користування цим приміщенням і на яке за особою зберігається це право й у разі тимчасової відсутності, а отже і право на приватизацію разом з іншими членами сім`ї.
Аналогічну норму місить п.4 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженогонаказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року №396.

Умовою для проведення приватизації житла є обов`язкове постійне проживання осіб у житлі, яке підлягає приватизації.

При цьому пунктами 18, 19 цього Положення визначено порядок підтвердження факту постійного проживання особи в жилому приміщенні - у довідці про склад сім`ї, що подається особою в числі інших документів до органу приватизації, зазначаються члени сім`ї наймача, які водночас і прописані, і мешкають разом з ним, а також тимчасово відсутні особи, за якими зберігається право на житло.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» до об`єктів приватизації належать, зокрема, квартири багатоквартирних будинків. Не підлягають приватизації: квартири-музеї; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані на територіях закритих військових поселень, підприємств, установ та організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків-пам`яток садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, що перебувають в аварійному стані (в яких неможливо забезпечити безпечне проживання людей); квартири (кімнати, будинки), віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані в зоні безумовного (обов`язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС.

Відповідно до пункту 17 Положення «Про затвердження Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян», затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 396 від 16.12.2009, громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію.

Невжиття відповідачем заходів щодо здійснення приватизації займаної позивачами квартири, обґрунтовується тим, що пунктом 18 Положення визначено перелік документів, які громадянин подає до органів приватизації, зокрема це копія ордера на жиле приміщення, який позивачами надано не було.

Щодо зазначеної позиції відповідача, суд вважає за необхідне зауважити наступне.

Право на приватизацію квартири, яка належить до державного житлового фонду, мають особи, які постійно проживають у цій квартирі.

Органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом. Спори, що виникають під час приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду, вирішуються судом (частини десята, одинадцята статті 8 Закону№ 2482-XII).

Перелік випадків відмови чітко визначений у законодавстві і є вичерпним, а саме: відсутність у особи права на приватизацію та заборона приватизувати конкретне приміщення.

Подібний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 200/18858/16-ц (провадження № 14-165цс18).

В процесі судового розгляду не було встановлено доказів, які б свідчили про те, що квартира позивачів не підлягає приватизації в силу наведених норм закону або позивачі не мають права на приватизацію.

Так, судом достовірно встановлено та відповідачем не спростовано, що позивачі постійно проживають в квартирі номер АДРЕСА_5 та вселені у квартиру на законних підставах.

Виходячи з положень законодавства, а саме п.18 Положення №396 з урахуванням змісту п.69 постанови №470, сама по собі наявність чи відсутність ордера на житлове приміщення в пакеті документів, які подаються громадянином для приватизації житла, не може бути єдиною і остаточною причиною відмови у визнанні права громадянина на приватизацію на тій підставі, що відповідно до п.68 постанови №470 ордер дійсний лише протягом 30 днів з дня його видачі.

Однак, позивачі були вимушені звернутися до суду із даним позовом саме через те, що у них не зберігся ані оригінал, ані копія ордеру на квартиру, а тому у них виникли перешкоди у реалізації права на приватизацію житла.

Кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який, зокрема, вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, далі Конвенція).

ЄСПЛ зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (рішення від 06 грудня 2007 року у справі «Воловік проти України» («Volovikv. Ukraine»), заява № 15123/03, пункт 45).

Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність.

Суд зауважує, що розумність характерна та властива як для оцінки /врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно правових норм, що здійснюється під час вирішення спорів, так і тлумачення процесуальних норм (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20, постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року у справі № 519/2-5034/11).

Статтею 8 Конвенції закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

У пункті 36 рішення від 18 листопада 2004 року у справі «Прокопович проти Росії» ЄСПЛ визначив, що концепція «житла» за змістом статті 8 Конвенції не обмежена житлом, яке зайняте на законних підставах або встановленим у законному порядку. «Житло» - це автономна концепція, що не залежить від класифікації у національному праві. То чи є місце конкретного проживання «житлом», що б спричинило захист на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин справи, а саме - від наявності достатніх триваючих зв`язків з конкретним місцем проживання (рішення ЄСПЛ у справі «Баклі проти Сполученого Королівства» від 11 січня 1995 року, пункт 63).

Таким чином, тривалий час проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні статті 8 Конвенції.

Принцип пропорційності у розумінні Європейського суду з прав людини полягає в оцінці справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням у право людини на повагу до житла, й інтересами особи, яка зазнає негативних наслідків від цього втручання. Пошук такого балансу не означає обов`язкового досягнення соціальної справедливості у кожній конкретній справі, а передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між легітимною метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа внаслідок втручання в її право на повагу до житла несе надмірний тягар. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були би менш обтяжливими для прав і свобод цієї особи, оскільки обмеження її прав не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для досягнення вказаної мети.

З огляду на наведене, приймаючи до уваги встановлені судом на підставі належних та допустимих доказів обставини спірних правовідносин, враховуючи, що позивачі на законних підставах вселені, зареєстровані та постійно проживать у вказаній квартирі, відмова в приватизації займаного ними житла з причин відсутності ордеру на заселення у квартиру є такою, що порушує їх конституційнеправо на приватизацію займаного житла.
Принцип змагальності (стаття 12 ЦПК України) основоположним компонентом концепції "справедливого судового розгляду" у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції. Він вимагає "справедливого балансу" між сторонами: кожній стороні має бути надана розумна можливість представити свою справу за таких умов, що не ставлять її чи його у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною.
При цьому суд зазначає, що відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.
За правилами частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно з положеннями частини першої статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Пунктом 10 частини другої статті 16 ЦК України до способів захисту цивільних прав та інтересів належить, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
У цій справі позивачі оспорюють відмову управління «Центр надання адміністративних послуг у м. Суми» Сумської міської ради у передачі у спільну часткову власність квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Такий спір є спором про цивільне право.
Суд звертає увагу, що захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, які виникають із цивільних, житлових відносин, підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. 
Отже , у цій справі відповідачем не доведено правомірності дій щодо відмови позивачам у передачі у власність шляхом приватизації квартири за адресою: АДРЕСА_1 .
Враховуючи викладені обставини, суд визнає позовні вимоги підставними до задоволення. 

Керуючись стст. 258-259, 263-265, 268, 272, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -
УХВАЛИВ:
Позов задовольнити. 

Визнати незаконним рішення Сумської міської ради в особі Управління «Центр надання адміністративних послуг у м. Суми» Сумської міської ради, оформлене листом від 06.11.2025 №14.01-15/1328, яким відмовлено у передачі у приватну спільну часткову власність квартиру номер п`ять за адресою: АДРЕСА_5 на користь ОСОБА_4 та ОСОБА_2 .

Зобов`язати Сумську міську раду в особі Управління «Центр надання адміністративних послуг м. Суми» Сумської міської ради у встановленому законом порядку здійснити дії направлені на приватизацію квартири номер п`ять за адресою: АДРЕСА_5 , для передачі у спільну часткову власність наймачу  ОСОБА_9 та дружині ОСОБА_2  без наявності ордеру на житлове приміщення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (частина п`ята статті 268 ЦПК України).

Адреса на офіційному веб - порталі судової влади України в мережі Інтернет - http://zr.su.court.gov.ua/sud1805/.

Інформація про сторони та інших учасників справи:
позивач ОСОБА_1  РНОКПП: НОМЕР_1 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ;
позивач ОСОБА_2  РНОКПП: НОМЕР_2 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ;
відповідач Сумська міська рада в особі Управління «Центр надання адміністративних послуг м. Суми» Сумської міської ради код ЄДРПОУ 23823253, адреса: майдан Незалежності, 2, м. Суми, 40030, Україна; представник Куценко Альона Леонідівна.
Суддя        А. І. Косар