Провадження № 3-в/742/5/26 
Єдиний унікальний № 742/1992/26

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 травня 2026 року м.Прилуки
Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області
в складі: головуючого судді Павлова В.Г.,
при секретарі судового засіданняСірій І.В.,

розглянувши заяву  ОСОБА_1 про розстрочку виконання постанови Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 07.05.2026 р. в адміністративній справі №742/1992/26 –
УСТАНОВИВ:
07.05.2026 р. постановою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 /сімнадцять тисяч/ грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 /один/ рік.
18.05.2026 р. ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про розстрочення штрафу на 10 місяців. Посилаючись на скрутне матеріальне становище, зумовлене відсутністю постійного місця роботи та доходу, необхідністю оплачувати оренду житла, а також непропорційністю одноразової сплати штрафу, що являється надмірно обтяжливою.
Захисник-адвокат Матьошко Н.В. ініціювала проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. Однак у призначений час захисник до системи відеоконференцзв`язку не підключилася.
Відповідно до узагальненої судової практики та засад судочинства, ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку, неотримання запрошення через власні технічні неполадки тощо несе особа, яка подала відповідну заяву.
Враховуючи, що КУпАП не містить імперативної (обов`язкової) вимоги щодо обов`язкової участі захисника та особи під час розгляду заяви про розстрочення виконання постанови та створення судом всіх належних умови для забезпечення участі адвоката в засіданні, суд вважає за можливе розглянути заяву про розстрочення виконання рішення за відсутності захисника ОСОБА_2 на підставі наявних у справі матеріалів.
Проаналізувавши матеріали справи та мотиви заяви про розстрочення виконання рішення, суд приходить до наступного висновку.
Згідно ст.298 КУпАП постанова про накладення адміністративного стягнення є обов`язковою для виконання державними і громадськими органами, підприємствами, установами, організаціями, посадовими особами і громадянами.
Відповідно до положень ч.1 ст.307 КУпАП, штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтями 300-1,300-2 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.
Доказом виконання постанови, а саме сплати штрафу, являється квитанція банківської установи, оригінал якої необхідно надати до суду, у разі добровільної сплати штрафу.
Згідно ч.1 ст.308 КУпАП, у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.
Відповідно до ст.304 КУпАП, питання, зв`язані з виконанням постанови про накладення адміністративного стягнення, вирішуються органом (посадовою особою), який виніс постанову.
Згідно ст.301 КУпАП, за наявності обставин, що ускладнюють виконання постанови про накладення адміністративного стягнення у вигляді адміністративного арешту, виправних чи громадських робіт або роблять її виконання неможливим, орган (посадова особа), який виніс постанову, може відстрочити її виконання на строк до одного місяця. 
Відстрочка виконання постанови про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу (за винятком стягнення штрафу на місці вчинення адміністративного правопорушення) здійснюється в порядку, встановленому законом.
Тобто, чинним КУпАП не визначено можливості розстрочки виконання адміністративного стягнення у виді штрафу, законом визначена можливість лише відстрочки її виконання.
Згідно ст.33 Закону України «Про виконавче провадження», за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу, як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. 
За таких обставин, суд зазначає, що розстрочення такого виду адміністративного стягнення як штраф, можливе лише на стадії виконання судового рішення за наявністю відкритого виконавчого провадження.
Тобто, суб`єктом звернення про відстрочку або розстрочку виконання рішення в порядку ст.33 Закону України «Про виконавче провадження» мають право сторони виконавчого провадження.
Проте, на даний час ОСОБА_1 не є стороною виконавчого провадження, оскільки постанова Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 07.05.2026 р., якою на неї накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу, на даний час не пред`явлена до примусового виконання.
Суд принагідно звертає увагу на те, що штраф є заходом примусу, що застосовується від імені держави за постановою суду до особи, визнаної винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні її права власності на певну суму грошових коштів, цей вид стягнення спричиняє істотні матеріальні наслідки, невигідні для винуватої особи. 
Особа, яка допускає вчинення певних правопорушень, одночасно свідомо допускає настання для себе негативних наслідків, передбачених законом у вигляді відповідальності визначеного виду і розміру. 
Відтак, призначене судом стягнення у виді штрафу спрямовано саме на створення істотних матеріальних наслідків для винуватої особи, яких за змістом заяви ОСОБА_1 , будучи особою працездатного віку, бажає відтермінувати шляхом сплати у вигідний для неї спосіб, що зводить нанівець саму суть такого стягнення. 
Доводи захисника Могилевець Ю.В. фактично зводяться у проханні до суду створити її підзахисній зручні, комфортні умови для сплати штрафу, що очевидно суперечить меті накладення адміністративного стягнення та не сприятиме як індивідуальній, так і загальній превенції. 
Оскільки при розгляді заяви про розстрочку виконання адміністративного стягнення в частині сплати штрафу заявником не було надано належних та допустимих доказів наявності обставин, передбачених ч.1 ст.33 Закону України «Про виконавче провадження», за наявності яких суддя може прийняти рішення про таку розстрочку, а також враховуючи, що нормами КУпАП не передбачено наявності інших обставин (підстав), при існуванні яких можливо розстрочити виконання постанови про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про розстрочення виконання рішення суду в адміністративній справі №742/1992/26.
Керуючись ст.ст.283,284,301-304 КУпАП, суд -

ПОСТАНОВИВ:
В задоволенні заяви ОСОБА_1 про розстрочку виконання Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 07.05.2026 р. в адміністративній справі №742/1992/26 - відмовити.
Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя         В.Г. Павлов