справа № 489/2113/26  провадження №2/489/1660/26

РІШЕННЯ
Іменем України

03 червня 2026 року         м. Миколаїв

Інгульський районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді Коваленка І.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомленням учасників справи (в письмовому провадженні) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяною дорожньо-транспортною пригодою,
встановив:
У березні 2026 року представник позивача – адвокат Дідняк І.А. через систему «Електронний суд» звернулася до суду з позовом в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача завдану дорожньо-транспортною пригодою (далі - ДТП) матеріальну шкоду в розмірі 62752,79 грн., а також в рахунок відшкодування моральної шкоди 50000,00 грн. та витрати понесені позивачем на правничу допомогу і сплату судового збору.
Як на підставу позовних вимог вказано, що 08.06.2025 о 20:40 год. в м. Миколаєві по просп. Богоявленському/Дмитра Кременя водій ОСОБА_3 , керуючи транспортним засобом «Volvo», д.н.з. НОМЕР_1 , в порушення вимог підпункту «б» пункту 2.3, підпункту «ґ» пункту 8.7.3 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі – Правила дорожнього руху), не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, виїхав на регульоване перехрестя з вул. Дмитра Кременя на забороняючий (жовтий) сигнал світлофора та скоїв зіткнення з транспортним засобом «CHERY», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , який рухався по просп. Богоявленському на зелений сигнал світлофора. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.
Постановою Інгульського районного суду міста Миколаєва від 21.10.2025 провадження у справі про адміністративне правопорушення за статтею 124 КУпАП щодо ОСОБА_4 закрито у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Постановою Миколаївського апеляційного суду від 19.11.2025 постанову місцевого суду скасовано та ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею124 КУпАП, а провадження у справі закрито в частині накладення адміністративного стягнення у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків його накладення, на підставі пункту 7 частини першої статті 247 КУпАП.
Внаслідок ДТП транспортний засіб ОСОБА_1 було пошкоджено та він звернувся у встановленому порядку до страховика для отримання страхової виплати.
15.09.2025 на рахунок ОСОБА_1 було зараховано 202845,31 грн. в рахунок відшкодування завданої шкоди. 
09.06.2025 ОСОБА_1 за 7000,00 грн. замовив незалежну оцінку про визначення вартості розміру (збитків) матеріальної шкоди пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу «CHERY», д.н.з. НОМЕР_2 .
Згідно звіту №172-25-1 від 08.06.2025 ринкова вартість автомобіля «CHERY», д.н.з. НОМЕР_2 , дорівнює 635112,13 грн. на дату ДТП, вартість відновлювального ремонту – 241074,37 грн. (з врахуванням ПДВ), величина втрати товарної вартості транспортного засобу на дату ДТП становить 17523,73 грн.
Таким чином, сума невідшкодованого матеріального збитку становить 62752,79 грн., яка складається із 38229,06 грн. різниці між отриманими страховими виплатами та реальними матеріальними збитками, 17523,73 грн. величини втрати товарної вартості, 7000,00 грн. витрат понесених на оцінку визначення вартості розміру (збитків) матеріальної шкоди пошкодженого автомобіля.
Посилаючись на те, що позивач вправі за наявності підстав, передбачених статтею 1194 ЦК України, звернутися із вимогою про виплату страхового відшкодування до страховика та в подальшому до особи, яка задала шкоди.
Крім того, пошкодженням автомобіля, позивачу завдано душевні страждання та переживання, а вказана подія негативно вплинула на нормальний, звичний спосіб його життя та членів його сім`ї, які були обмежені у можливості вільно користуватися своїм транспортним засобом, що спричинило незручності на роботі та побуті. Окрім того, позивач є військовослужбовцем, який постійно має бути мобільним для виконання поставлених йому задач, що потребує негайне пересування містом та областю, а тому через пошкодження автомобіля вимушений був користуватися послугами «Таксі». Тому, завдану моральну шкоду позивач оцінює в 50000,00 грн.
У зв`язку із розглядом цієї справи попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які очікує понести позивач складає 15000,00 грн. витрати на правничу допомогу та 2664,40 грн. судового збору за вимоги майнового та немайнового (стягнення моральної шкоди) характеру.

Представник ОСОБА_5 , який діє в інтересах відповідача ОСОБА_6 через систему «Електронний суд» 15.04.2026 надав відзив на позовну заяву в якому просить в задоволенні позовних вимог відмовити.
У відзиві вказано, що із збитками відповідач не погоджується, а наданий позивачем Звіт про оцінку не відповідає вимогам чинного законодавства та є таким, що не може бути використаним під час розгляду справи оскільки Звіт відповідає не останній діючій редакції Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів; у Звіті безпідставно визначено коефіцієнт фізичного зносу автомобіля на рівні 0, оскільки автомобіль тривалий час експлуатувався. Тому, заявлений розмір матеріального збитку є необґрунтованим, завищеним та непідтверджений належними доказами.
Не доведеним є заподіяння позивачу моральної шкоди. Позивач жодним чином не доказує та необгрунтовує розмір заявленої суми відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Інгульського районного суду міста Миколаєва від 13.03.206 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням учасників справи. Цією ухвалою витребувано від Моторного транспортного страхового бюро України (далі – МТСБУ) копію страхової справи № 125523.
Про розгляд справи сторони повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи.
Клопотань від учасників справи про проведення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін відповідно до частини п`ятої статті 279 ЦПК України не надходило.
Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання.
Суд, дослідивши матеріали справи та встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини.
Із матеріалів справи встановлено, що 08.06.2025 о 20:40 год. в м. Миколаєві по просп. Богоявленському/Дмитра Кременя водій ОСОБА_3 , керуючи транспортним засобом «Volvo», д.н.з. НОМЕР_1 , в порушення вимог підпункту «б» пункту 2.3, підпункту «ґ» пункту 8.7.3 Правил дорожнього руху, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, виїхав на регульоване перехрестя з вул. Дмитра Кременя на забороняючий (жовтий) сигнал світлофора та скоїв зіткнення з транспортним засобом «CHERY», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , який рухався по просп. Богоявленському на зелений сигнал світлофора. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.
Постановою Інгульського районного суду міста Миколаєва від 21.10.2025 провадження у справі про адміністративне правопорушення за статтею 124 КУпАП щодо ОСОБА_4 закрито у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Постановою Миколаївського апеляційного суду від19.11.2025 постанову місцевого суду скасовано та ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, а провадження у справі закрито в частині накладення адміністративного стягнення у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків його накладення, на підставі пункту 7 частини першої статті 247 КУпАП.
Дана постанова в силу частини шостої статті 82 ЦПК України є обов`язковою для суду, що розглядає справу щодо цивільно-правових наслідків дій особи, стосовно якої вона ухвалена, з питань чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.
Отже саме дії відповідача перебувають у причинно-наслідковому зв`язку із настанням ДТП, в якому було пошкоджено автомобіль позивача.
Так як на день ДТП цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Volvo», д.н.з. НОМЕР_1 , в установленому законом порядку застрахована не була, позивач, цивільно-правова відповідальність якого була застрахована в ПрАТ «СК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на підставі полісу №ЕР-226162343, 09.06.2025 звернувся із заявою та повідомленням про ДТП до МТСБУ.
Реєстрація за позивачем транспортного засобу «CHERY», д.н.з. НОМЕР_2 , підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 . 
15.09.2025 МТСБУ повідомило ОСОБА_1 про розгляд справи про відшкодування шкоди, завданої позивачу внаслідок ДТП, яка мала місце 08.06.2025 20:40 год за участю транспортного засобу марки «CHERY», д.н.з. НОМЕР_2 , та прийнято рішення про відшкодування шкоди та витрат за транспортування в розмірі 202895,31 грн.
Скріншотом квитанції позивач підтвердив отримання 15.09.2025 виплати страхового відшкодування в розмірі 202845,31 грн.
Матеріалами справи підтверджується, що 09.06.2025 ОСОБА_1 замовив незалежну оцінку про визначення вартості розміру (збитків) матеріальної шкоди пошкодженого автомобіля.
Згідно звіту № 172-25-1 про незалежну оцінку майна з визначення вартості матеріального збитку, заподіяного в результаті ДТП власникові автомобіля «CHERY», д.н.з. НОМЕР_2 , складеного 27.06.2025 Суб`єктом оціночної діяльності ПП ОСОБА_7 на замовлення позивача ОСОБА_1 , вартість матеріального збитку, заподіяного в результаті ДТП власникові автомобіля «CHERY», д.н.з. НОМЕР_2 , на дату ДТП – 08.06.2025 становить 258598,10 грн. з врахуванням ВТВ та ПДВ.
Із Звіту вбачається, що ринкова вартість пошкодженого автомобіля на дату оцінки становить 635112,13 грн., коефіцієнт фізичного зносу автомобіля - 0,0, вартість відновлювального ремонту автомобіля 241074,37 грн., величина втрати товарної вартості автомобіля 17523,73 грн.
Несення витрат в розмірі 7000,00 грн. за визначення матеріального збитку оцінювачем ФОП ОСОБА_7 позивач підтвердив платіжною інструкцією ПриватБанку.
Із змісту позову вбачається, що позивач просить стягнути з відповідача матеріальний збиток в розмір 62752,79 грн., з яких 38229,06 грн. різниця між отриманою страховою виплатою та реальними матеріальними збитками, 17523,73 грн. величини втрати товарної вартості транспортного засобу, 7000,00 грн. витрат, понесених ним на оцінку визначення вартості розміру (збитків) матеріальної шкоди.
На виконання ухвали суду про витребування доказів від 13.03.2026 МТСБУ надало копію страхової справи №125523.
У страховій справі наявний Звіт № 172-25 про незалежну оцінку майна з визначення вартості матеріального збитку, заподіяного в результаті ДТП власникові автомобіля «CHERY», д.н.з. НОМЕР_2 , складений 27.06.2025 Суб`єктом оціночної діяльності ПП ОСОБА_7 на замовлення МТСБУ, згідно якого вартість відновлювального ремонту автомобіля «CHERY», д.н.з. НОМЕР_2 , на дату ДТП – 08.06.2025 становить 241074,37 грн. з врахуванням ПДВ.
Із цього звіту вбачається, що ринкова вартість пошкодженого автомобіля на дату оцінки становить 635112,13 грн., коефіцієнт фізичного зносу автомобіля - 0,0, вартість відновлювального ремонту автомобіля 241074,37 грн., величина втрати товарної вартості автомобіля не нараховувалася.
Виконання зобов`язань МТСБУ перед позивачем підтверджується платіжними інструкціями Укрексімбанку №28806 від 15.09.2025 про перерахування страхового відшкодування в розмірі 202895,31 грн. та №28665 від 12.09.2025 оплату послуг евакуатора в сумі 2150,00 грн.
Отже, при визначені непокритого страховою виплатою розміру майнової шкоди - 38229,06 грн. позивач виходить з різниці між вартістю відновлювального ремонту автомобіля, яка становить 241074,37 грн. (однакова за розміром за обома звітами), та фактично отриманим страховим відшкодуванням - 202845,31 грн.
Крім вказаного вище, позивач просить також стягнути 17523,73 грн. величини втрати товарної вартості транспортного засобу згідно наданого ним звіту про оцінку, оскільки при складанні звіту № 172-25 від 27.06.2025 суб`єкт оціночної діяльності не визначав такої величини, та 7000,00 грн. витрат, понесених на оплату послуг оцінювача.
Правове обґрунтування та мотиви суду.
Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Для настання деліктної відповідальності за статтями 1166, 1167 ЦК України необхідна наявність складу правопорушення, а саме: наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди.
Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що наведено вище.
Згідно зі статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частини друга статті 1187 ЦК України).
Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.
Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування).
Статтею 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату).
До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів, визначена спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 21.05.2024 № 3720-ІХ (далі - Закону №3720-ІХ), який введено в дію з 01.01.2025 та поширюється на спірні правовідносини.
Згідно частини першої статті 14 наведеного Закону  у разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний здійснити страхову виплату в межах страхової суми відповідно до цього Закону.
Частиною третьою вказаної статті встановлено, що страхові (регламентні) виплати за внутрішнім договором страхування, крім регламентних виплат, що здійснюються МТСБУ відповідно до пунктів 1-3 і 5 частини першої статті 43 цього Закону, обмежуються страховими сумами, встановленими відповідно до законодавства на день укладення такого договору. Регламентна виплата, що здійснюється МТСБУ відповідно до пунктів 1-3 і 5 частини першої статті 43 цього Закону, обмежується страховими сумами, встановленими відповідно до законодавства на день настання страхового випадку.
Пунктом 1 частини першої статті 43 Закону №3720-ІХ передбачено, що МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих здійснює регламентну виплату на умовах, визначених цим Законом, у разі заподіяння шкоди на території України транспортним засобом, щодо якого на дату настання дорожньо-транспортної пригоди був відсутній чинний договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, щодо якого на дату настання дорожньо-транспортної пригоди був відсутній чинний договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, та майну, яке перебувало в ньому.
Відповідно до абзацу третього частини першої статті 19 вказаного Закону у разі якщо шкоду забезпеченому транспортному засобу потерпілої особи заподіяно транспортним засобом у випадках, передбачених пунктами 1, 3 - 5 частини першої статті 43 цього Закону, обов`язки страховика відповідальної особи покладаються на МТСБ.
Згідно із вимогами частин п`ятої, шостої статті 27 Закону №3720-ІХ,  у разі відмови потерпілої особи від здійснення страховиком (МТСБУ) відшкодування у порядку, визначеному частиною четвертою цієї статті, така страхова (регламентна) виплата здійснюється страховиком (МТСБУ) на банківський (платіжний) рахунок потерпілої особи в розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу, розрахованого страховиком (МТСБУ) з використанням ліцензованих програмно-технічних комплексів із розрахунку вартості відновлювальних ремонтів транспортних засобів чи суб`єктом оціночної діяльності, оцінювачем, судовим експертом на замовлення страховика (МТСБУ), а у випадку, передбаченому абзацом четвертим частини четвертої статті 31 цього Закону, - потерпілої особи, за вирахуванням суми податку на додану вартість або в розмірі витрат на здійснення відновлювального ремонту, погодженому між страховиком (МТСБУ) і потерпілою особою.
Страховик (МТСБУ) разом із здійсненням страхової (регламентної) виплати у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу зобов`язаний відшкодувати потерпілій особі її документально підтверджені витрати, пов`язані з оплатою послуг суб`єкта оціночної діяльності, оцінювача, судового експерта, якщо потерпіла особа обрала їх самостійно для визначення розміру вартості відновлювального ремонту транспортного засобу, пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у випадку, передбаченому абзацом четвертим частини четвертої статті 31 цього Закону.
За положеннями пункту 12 частини першої статті 30 Закону №3720-ІХ страхова (регламентна) виплата не здійснюється за шкоду у частині втрати товарної вартості транспортного засобу, визначеної відповідно до законодавства.
Відповідно до положень частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Як встановлено судом, згідно звітів №172-25 від 27.06.2025 (замовник МТСБУ) та № 172-25-1 від 27.06.2025 (замовник ОСОБА_1 ) вартість відновлювального ремонту автомобіля Chery Tiggo 7 PRO, реєстраційний номер НОМЕР_4 , становить 241074,37 грн. з врахуванням ПДВ.
Виплата МТСБУ позивачу страхової суми в розмірі 202895,31 грн. підтверджується платіжною інструкцією № 28806 від 15.09.2025, яка наявна у страховій справі.
Так як позивач відмовився від послуг особи, яка відповідно до своїх установчих документів має право здійснювати діяльність з ремонту транспортних засобів, МТСБ відповідно до частин п`ятої статті 27 Закону №3720-ІХ здійснило страхову (регламентну) виплату на банківський (платіжний) рахунок позивача в розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу за вирахуванням суми податку на додану вартість.
МТСБУ також здійснило відшкодування позивачу витрат на оплату аварійного комісара в розмірі 2150,00 грн. (платіжна інструкція № 28655 від12.09.2025).
Оскільки у даному випадку податок на додану вартість не підлягає відшкодуванню та позивач отримав повну суму страхового відшкодування вартості відновлювального ремонту (без ПДВ), відповідно вимога про стягнення з відповідача 38229,06 грн. різниці між отриманою страховою виплатою та реальними матеріальними збитками задоволенню не підлягає.
Щодо вимоги про стягнення з відповідача 17523,73 грн. величини втрати товарної вартості транспортного засобу, суд виходить з наступного.
Згідно з пункту 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції, Фонду державного майна від 24.11.2003 № 142/5/2092, вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).
Відповідно до пункту 8.3 Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості.
За змістом наведених положень законодавства величина втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків).
Як зазначалося судом вище, відповідно до вимог пункту 12 частини першої статті 30 Закону №3720-ІХ страхова (регламентна) виплата не здійснюється за шкоду у частині втрати товарної вартості транспортного засобу, визначеної відповідно до законодавства, а відтак втрата товарної вартості покладається безпосередньо на винуватця ДТП.
Таким чином, вимога про втрату товарної вартості транспортного засобу (17523,73 грн.), розмір якої доведено звітом про оцінку № 172-25-1 від 27.06.2025 (замовник ОСОБА_1 ), так як в звіті №172-25 від 27.06.2025 (замовник МТСБУ) оцінювачем така величина не визначалася, є обґрунтованою та підлягає стягненню з відповідача .
Із відповідача також підлягають стягненню 7000,00 грн. витрат понесених позивачем на оплату послуг оцінювача із визначення вартості матеріального збитку з урахуванням втрати товарної вартості, що підтверджується платіжною інструкцією ПриватБанк № 1.169712051.1 від 09.06.2025.
Щодо викладених в відзиві на позов доводів представника відповідача про невідповідності звіту про оцінку останній редакції Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, суд вважає їх безпідставними та такими, що спростовуються самим звітом, відповідно до якого одним із джерел для проведення оцінки є Методика товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 № 142/5/2092 (у редакції наказу Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.07.2009 № 1335/5/1159).
Крім того, представник відповідача не зазначає в чому саме звіт про оцінку не відповідає Методиці.
Також суд відхиляє доводи представника відповідача щодо непогодження його з коефіцієнтом фізичного зносу автомобіля, оскільки відповідно до пункту 7.38 наведеної вище Методики значення Ез приймається таким, що дорівнює нулю, для нових складників та складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує: 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД; 7 років - для інших легкових КТЗ; 3 роки - для вантажних КТЗ, вантажопасажирських КТЗ, причепів, напівпричепів, спеціальних КТЗ, спеціалізованих КТЗ, автобусів виробництва країн СНД; 4 роки - для інших вантажних КТЗ, вантажопасажирських КТЗ, причепів, напівпричепів, спеціальних КТЗ, спеціалізованих КТЗ, автобусів; 5 років - для мототехніки.
У даному випадку, точну дату виготовлення транспортного засобу Chery Tiggo 7 PRO, реєстраційний номер НОМЕР_4 , оцінювачем встановити не вдалося, а тому з врахуванням запису в свідоцтві про реєстрацію датою виготовлення приймається 01.01.2021. Тобто, семирічний строк експлуатації пошкодженого транспортного засобу позивача не сплинув, а доказів його експлуатації в інтенсивному режимі суду не надано.
Безпідставними є доводи представника відповідача і щодо та дати оцінки - 08.06.2025, оскільки саме ця дата є датою ДТП, на момент якої і має здійснювати оцінка завданої шкоди.
При вирішенні вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 50000,00 грн. суд виходить з наступного. 
Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої 2 статті 16 ЦК України).
Згідно частини першої статті 1167 Цивільного Кодексу України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Відповідно до положень статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода серед іншого полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.09.2020 у справі № 216/3521/16-ц зроблено висновок, що «виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.
Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (постанова Верховного Суду від 25.05.2022 в справі № 487/6970/20).
Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (рішення у справі «Stankov v. Bulgaria» від 12.07.2007).
Судом встановлено, що позивач є власником автомобіля Chery Tiggo 7 PRO, реєстраційний номер НОМЕР_4 ,  який зазнав механічних пошкоджень внаслідок винних дій відповідача, який скоїв ДТП.
За таких обставин суд вважає, що позивач, як власник пошкодженого майна, має право на відшкодування завданої йому моральної шкоди, яка виразилася у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку із пошкодженням належного йому автомобіля.
Визначаючи розмір заподіяної позивачу моральної шкоди, суд враховує те, що ДТП, внаслідок якої було пошкоджено автомобіль позивача, сталась з вини відповідача та після ДТП позивач був змушений докласти додаткових зусиль для організації свого життя, у зв`язку з цим змінився звичний уклад його життя, що в свою чергу призвело до душевних страждань та переживань, які знаходяться в причинному зв`язку з подією ДТП та протиправними діями відповідача ОСОБА_8 ..
Враховуючи встановлені обставини та виходячи з засад розумності, справедливості і об`єктивності, суд вважає, що розмір завданої позивачу моральної шкоди пред`явлений до стягнення є завищеним та не доведеним, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню зі стягненням з відповідача 5000,00 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.
Таким чином, ураховуючи встановлені обставини та оцінивши докази у справі, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову шляхом стягнення з відповідача 17523,73 грн. величини втрати товарної вартості транспортним засобом, 7000,00 грн. витрат понесених на оцінку визначення вартості матеріальної шкоди та 5000,00 грн. моральної шкоди, всього 29523,73 грн. У іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають з наведених вище мотивів.
При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір в сумі 2665,00 грн. (як вказано в позові - 1332,20 грн. за вимогу майнового характеру та 1332,20 грн. за вимогу про стягнення моральної шкоди).
Ціну позову позивач визначив виходячи із розміру заподіяної майнової шкоди – 62752,79 грн.
Пунктом 1 частини першої статті 176 ЦПК України передбачено, що у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується.
Позовна вимога щодо відшкодування моральної шкоди є майновою вимогою, оскільки позивач її визначив у грошовому вимірі, що узгоджується із правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постанові від 28.11. 2018 року у справі № 761/11472/15-ц (провадження № 61-23674св18).
Отже ціна позову становить 112752,79 грн.(62752,79+ 50000,00).
Згідно з підпунктом 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру (відшкодування моральної шкоди) ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
За частиною третьою статті 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Виходячи із ціни позову та те, що позивач звернувся до суду через систему «Електронний суд» він мав сплатити судовий збір в розмірі 1064,96 грн. (1331,20 х 0,8). Тому переплата судового збору становить 1600,04 грн., яка може бути повернута відповідно до пункту 1 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір» за клопотанням позивача.
Так як позовні вимоги судом задоволено частково, тому відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 278,80 грн. (1064,96 х 26,18%).
При вирішенні вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу суд виходить з наступного.
Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Із позову вбачається, що позивач вказав, що окрім судового збору, очікує понести витрати на правничу допомогу в розмірі 15000,00 грн., одночасно заявивши вимогу про стягнення таких витрат з відповідача. 
При цьому, позивачем не підтверджено жодним доказом несення витрат на правничу допомогу. Також не зроблено заяви, що докази несення витрат на правничу допомогу ним будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.
У зв`язку із цим, враховуючи вимоги частини восьмої статті 141 ЦПК України, суд не вбачає підстав для задоволення вимоги про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу. 

Керуючись статтями 4, 19, 141, 263-265 ЦПК України, суд
ухвалив:
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково. 
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальні збитки заподіяні дорожньо-транспортною пригодою в розмірі 24523,73 грн. та 5000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, всього 29523,73 грн. (двадцять дев`ять п`ятсот двадцять три гривні 73 коп.).
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 278,80 грн. (двісті сімдесят вісім гривень 80 коп.)
У іншій частині позовних вимог відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Відомості про учасників справи:
позивач – ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , місце проживання: АДРЕСА_1 ;
відповідач – ОСОБА_9 , РНОКПП НОМЕР_6 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Повний текст судового рішення складено 03.06.2026.

Суддя І.В.Коваленко