ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"12" травня 2026 р. Справа№ 910/14410/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Коротун О.М.
суддів: Майданевича А.Г. 
Крижного О.М. 

за участю секретаря судового засідання Безрука Д.Д.,
згідно з протоколом судового засідання від 12.05.2026: 
від позивача: Маркова Т.Л. - адвокат, посвідчення №4444/10;
від відповідача: Овдієнко В.Ю. - адвокат, посвідчення № 7603/10;
за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Холдингова компанія "КИЇВМІСЬКБУД"
на рішення Господарського суду міста Києва від 16.02.2026 (повний текст - 04.03.2026)

у справі № 910/14410/25 (суддя - Трофименко Т.Ю.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРБУД ІНВЕСТ"
до Приватного акціонерного товариства "Холдингова компанія "КИЇВМІСЬКБУД"
про стягнення 3 193 714,02 грн,
ВСТАНОВИВ:
1. Короткий зміст поданої позовної заяви та рух справи
Товариство з обмеженою відповідальністю «УКРБУД ІНВЕСТ» (надалі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Холдингова компанія «КИЇВМІСЬКБУД» (надалі - відповідач) про стягнення 3193 714,02 грн, з яких: 2 563 257,94 грн основної заборгованості, 495 595,21 грн інфляційних втрат та 134 860,87 грн 3% річних.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем порушено умови договору підряду № 1478/КБ на виконання загальнобудівельних робіт по будівництву багатоповерхових житлових будинків з об`єктами соціально-побутового призначення на вул. Петра Радченка, 27-29 у Солом`янському районі м. Києва. IV черга будівництва. Дитячий дошкільний заклад від 04.10.2019, внаслідок чого у Приватного акціонерного товариства «Холдингова компанія «КИЇВМІСЬКБУД» утворилась заборгованість перед позивачем.
2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.02.2026 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Холдингова компанія "КИЇВМІСЬКБУД" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРБУД ІНВЕСТ" суму основного боргу у розмірі 2 435 095,04 грн, інфляційні втрати у розмірі 482 439,09 грн, 3% річних у розмірі 128 117,83 грн, судовий збір у розмірі 36 547,82 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 33 379,50 грн. В іншій частині позову та заяви про стягнення адвокатських витрат - відмовлено. 
3. Надходження апеляційної скарги на розгляд Північного апеляційного господарського суду
Не погодившись з ухваленим рішенням, Приватне акціонерне товариство "Холдингова компанія "КИЇВМІСЬКБУД" 11.03.2026 (через Електронний суд) звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 16.02.2026 року у справі № 910/14410/25 і прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю. Судові витрати покласти на позивача. Призначити справу до судового розгляду у судовому засіданні з викликом сторін.
12.03.2026 Північний апеляційний господарський суд постановив ухвалу, якою апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Холдингова компанія «КИЇВМІСЬКБУД» на рішення Господарського суду міста Києва від 16.02.2026 у справі № 910/14410/25 залишено без руху. Запропоновано скаржнику сплатити судовий збір у встановленому відповідним законодавством розмірі (54 821,74 грн), про що надати суду докази в десятиденний строк.
20.03.2026 (через Електронний суд) до суду апеляційної інстанції від скаржника надійшла заява про усунення недоліків (була зареєстрована 23.03.2026), до якої сторона долучила докази сплати судового збору, що підтверджується платіжною інструкцією № 605 від 16.03.2026.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.03.2026, зокрема, було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Холдингова компанія «КИЇВМІСЬКБУД» на рішення Господарського суду міста Києва від 16.02.2026 у справі № 910/14410/25 (в оскаржуваній частині); призначено до розгляду в судовому засіданні вказану апеляційну скаргу на 12.05.2026. 
В судове засідання 12.05.2026 з`явились представники обох сторін. Так, апелянт свою апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати з ухваленням нового - про відмову в позові. Адвокатка позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечила, просила залишити її без задоволення. Судом апеляційної інстанції було встановлено що апелянт оскаржує рішення суду першої інстанції в повному обсязі (в тому числі, не погоджується і з мотивами відмови в задоволенні позову). Разом з цим, було також встановлено, що апеляційна скарга доводів щодо незгоди з рішенням в частині відмови - не містить. Судом було досліджено матеріали справи, на яких наголошував апелянт. А також скаржником було зазначено про необхідність подання нових доказів та контррозрахунку, у зв`язку з чим сторона просила оголосити перерву у розгляді справи. Водночас, суд було вчинено процесуальну дію та відхилено усне клопотання відповідача про відкладення розгляду в порядку ст. 269, 270 ГПК України, перегляд рішення суду першої інстанції вирішено здійснювати в межах вимог та доводів апеляційної скарги в розумінні ст. 42, 269 ГПК України. 
4. Вимоги апеляційної скарги та короткий зміст наведених у ній доводів
Апелянт зазначає, що рішення місцевого господарського суду є незаконним і підлягає скасуванню, оскільки, на його думку, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права і не відповідає фактичним обставинам справи. 
Так, на думку скаржника, суд першої інстанції, встановивши, що за договором підряду остаточні розрахунки здійснюються лише після введення об`єкта в експлуатацію та оформлення відповідного акту передачі, безпідставно відійшов від цих умов і фактично змінив підстави позову, самостійно здійснивши нарахування боргу, інфляційних втрат і 3% річних. При цьому об`єкт будівництва не введено в експлуатацію, а тому обов`язок остаточного розрахунку не настав, що виключає підстави для задоволення позову.
Скаржник наголошує, що позовні вимоги не були належно обґрунтовані і не підтверджені доказами, а суд, всупереч принципам диспозитивності та змагальності, надав перевагу позивачу, не розглянувши належним чином заперечення відповідача. Зокрема, залишено поза увагою доводи про безпідставність як основної вимоги, так і похідних вимог щодо інфляційних втрат і процентів, які не можуть існувати без доведеного боргу, а також про необхідність зменшення їх розміру як надмірного.
Окремо апелянт підкреслює, що суд не врахував обставини істотного ускладнення діяльності відповідача, зумовлені об`єктивними чинниками, зокрема кризою в будівельній галузі, наслідками пандемії та воєнними діями, які мають ознаки форс-мажору і звільняють від відповідальності. Ігнорування цих обставин призвело до неправильного застосування норм цивільного законодавства щодо відповідальності за порушення зобов`язань.
Крім того, рішення є помилковим у частині стягнення витрат на правничу допомогу, оскільки суд не перевірив їх співмірність, не врахував заперечення відповідача щодо завищеного розміру та фактичного обсягу наданих послуг, а також обставини подання доказів із порушенням процесуальних норм. Висновок суду про відсутність заперечень з боку відповідача не відповідає матеріалам справи.
У сукупності наведене, на переконання апелянта, свідчить про невідповідність висновків суду фактичним обставинам та істотні порушення процесуального права, що є підставою для скасування рішення в оскарженій частині та ухвалення нового рішення - про повну відмову в задоволенні позову.
5. Вимоги відзиву на апеляційну скаргу та короткий зміст наведених у ній доводів
У поданому відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначив, що вважає апеляційну скаргу безпідставною, а рішення суду першої інстанції - законним і обґрунтованим, оскільки воно ухвалене з урахуванням фактичних обставин справи та умов договору. Так, позивач вважає, що відповідач фактично не заперечує наявність заборгованості, однак намагається уникнути її сплати, вимагаючи повної відмови у позові.
Позивач наголошує, що суд першої інстанції правильно застосував умови договору підряду, відповідно до яких 95% вартості виконаних робіт підлягають оплаті після їх прийняття, тоді як 5% є відкладеним платежем до введення об`єкта в експлуатацію. Оскільки акт передачі об`єкта відсутній, суд обґрунтовано стягнув лише 95% вартості робіт, фактично погодившись із позицією самого відповідача, яку той висловлював у суді першої інстанції. Таким чином, твердження апелянта про порушення судом норм права є необґрунтованими та суперечливими.
Позивач також вказує, що роботи були виконані та прийняті ще у 2024 році, однак досі не оплачені, що свідчить про недобросовісну поведінку відповідача та порушення принципу належного виконання зобов`язань. Посилання апелянта на складний фінансовий стан, воєнні обставини чи ситуацію в галузі не звільняють його від виконання договірних обов`язків і не є підставою для звільнення від відповідальності, тим більше без належних доказів.
Щодо нарахування інфляційних втрат і 3% річних, зазначається, що вони є правомірними як похідні від встановленої заборгованості, а вимоги про їх зменшення не підтверджені доказами. Аналогічно, доводи апелянта щодо витрат на правничу допомогу слід відхилити як безпідставні, оскільки такі витрати документально підтверджені. До того ж суд першої інстанції вже зменшив їх розмір.
Таким чином, позивач вважає, що апеляційна скарга спрямована виключно на затягування виконання зобов`язань та уникнення оплати виконаних робіт, тоді як рішення суду є законним і не містить порушень, а тому має бути залишене без змін. 
Окрім цього стороною було заявлено до стягнення витрати на послуги адвоката в розмірі 10 000,00 грн. 
6. Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини справи; обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначення відповідно до них правовідносин 
Як правомірно встановлено судом першої інстанції, вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, 04.10.2019 між Приватним акціонерним товариством «Холдингова компанія «КИЇВМІСЬКБУД» (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «УКРБУД ІНВЕСТ» (генпідрядник) укладено договір підряду № 1478/КБ на виконання загальнобудівельних робіт по будівництву багатоповерхових житлових будинків з об`єктами соціально-побутового призначення на вул. Петра Радченка, 27-29 у Солом`янському районі м. Києва. IV черга будівництва. Дитячий дошкільний заклад (надалі - договір). 
Відповідно до п. 1.1. договору генпідрядник зобов`язується відповідно до проектно-кошторисної документації у визначені цим договором строки здійснити виконання загальнобудівельних робіт по будівництву багатоповерхових житлових будинків з об`єктами соціально-побутового призначення на вул. Петра Радченка, 27-29 у Солом`янському районі м. Києва. IV черга будівництва. Дитячий дошкільний заклад (надалі - об`єкт), та передати об`єкт експлуатуючій організації, у порядку та на умовах, передбачених договором. 
В період дії договору до нього вносилися зміни шляхом укладення додаткових угод.
Відповідно до п. 1.3. договору (в редакції додаткової угоди № 10 від 07.06.2024), строки виконання робіт: початок робіт - жовтень 2019 року; закінчення робіт - грудень 2026 року. Датою закінчення робіт сторони вважають дату введення в експлуатацію об`єкта, якою є дата видачі зареєстрованого державним органом архітектурно-будівельного контролю сертифіката щодо відповідності закінченого будівництвом об`єкта проектній документації, державним будівельним нормам, стандартам і правилам (надалі - сертифікат). 
Після видачі сертифіката генпідрядник за участю замовника протягом двох місяців зобов`язаний здійснити передачу об`єкта за відповідним актом експлуатуючій організації (п. 1.4. договору). 
Згідно з п. 2.1. договору (в редакції додаткової угоди № 4 від 04.03.2021) договірна ціна робіт визначається сторонами відповідно до вимог нормативних документів у сфері ціноутворення у будівництві, чинного законодавства України, розрахунку договірної ціни (додаток №1 до договору) та становить - 33 335 680,00 грн, у тому числі ПДВ 20% - 5 555 946,67 грн. 
Генпідрядник відповідно до пп. 3.2.1. п. 3.2. договору (в редакції додаткової угоди № 3 від 12.10.2020) має право на своєчасне отримання плати за належно виконані обсяги робіт у розмірі та строки, визначені цим договором. Водночас, до обов`язків замовника належить, зокрема, здійснення розрахунків за виконані роботи шляхом перерахування коштів на поточний рахунок генпідрядника відповідно до підписаних актів приймання виконаних будівельних робіт (пп. 3.4.7. п. 3.4. договору в редакції додаткової угоди № 3 від 12.10.2020). 
За умовами п. 4.1. договору (в редакції додаткової угоди № 10 від 07.06.2024) приймання виконаних робіт здійснюється за актом виконаних робіт ф. КБ-2в з оформленням довідки ф. КБ-3 після підтвердження про якісне виконання робіт представником з технічного нагляду замовника та перевірки виконавчої документації. Замовник має право відмовитись від підписання актів виконаних робіт ф. КБ-2в та довідки ф. КБ-3 у випадку виявлення недоліків та/або некомплектності виконавчої документації. При цьому замовник повинен письмово повідомити про перелік недоліків та/або некомплектність виконавчої документації протягом 7 календарних днів з дати отримання виконавчої документації. В разі відсутності зазначеного повідомлення у встановлений термін виконавча документація вважається прийнятою без зауважень.
Розрахунки проводяться шляхом оплати замовником виконаних робіт на підставі документів по обліку в капітальному будівництві (форма КБ-2В, КБ-3). Замовник перевіряє надані генпідрядником акти виконаних робіт ф. КБ-2в, довідки ф. КБ-3 та підписує (п. 5.1. договору в редакції додаткової угоди № 3 від 12.10.2020). 
Пунктом 5.6. договору в редакції додаткової угоди № 3 від 12.10.2020 передбачено, що розрахунки за фактично виконані роботи здійснюються у наступному порядку:
Оплата виконаних робіт здійснюється замовником у розмірі 95 (дев`яносто п`ять) відсотків від суми кожного оформленого акту ф. КБ-2в, довідки ф. КБ-3 з урахуванням авансових платежів до 15 числа місяця, наступного за звітним.
Накопичені за період будівництва 5 (п`ять) відсотків відкладеного платежу (як гарантія виконання зобов`язань генпідрядника за договором) сплачуються замовником в строк до 90 календарних днів після передачі дитячого дошкільного закладу (відповідно до п. 1.4. договору) з оформленням акту передачі експлуатуючій організації, у разі виявлення недоліків під час прийняття, не пізніше ніж за 15 днів після повного їх усунення генпідрядником за свій рахунок. 
Розмір відкладеного платежу зменшується замовником у беззаперечному порядку на суму витрат, пов`язаних з усуненням дефектів і недоробок.
Зменшення відкладеного платежу здійснюється замовником на підставі зробленого ним розрахунку одночасно з направленням генпідряднику письмового повідомлення у порядку, передбаченому п. 8.7. цього договору.
Відповідно до п. 5.7. договору (в редакції додаткової угоди № 3 від 12.10.2020) всі документи, які надходять від генпідрядника, в тому числі акти, звіти, довідки та ін., повинні бути розглянуті, підписані та повернуті протягом 10 робочих днів, за умови відсутності претензій та виявлених недоліків. В разі виявлення суттєвих порушень та/або недоліків, замовник направляє генпідряднику вмотивовану відмову від підписання відповідних документів та визначає виявлені ним недоліки та орієнтовний строк для їх усунення. Отримавши таку відмову генпідрядник зобов`язаний в узгоджений із замовником строк усунути всі недоліки.
Згідно з п. 8.10. договору (в редакції додаткової угоди № 10 від 07.06.2024), договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками та діє до 30 червня 2027 року, але у будь-якому випадку - до повного виконання сторонами своїх договірних зобов`язань.
На виконання договору позивачем у січні 2024 року були виконані роботи на загальну суму 2 563 257,94 грн, що підтверджується наданими в матеріали справи довідкою про вартість виконаних будівельних робіт та витрати форми КБ-3 від 31.01.2024 та актами приймання виконаних будівельних робіт від 31.01.2024 форми № КБ-2в, які підписані представниками сторін та скріплені їх печатками без будь-яких претензій та/або зауважень.
ПОЗИЦІЯ ПІВНІЧНОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ
7. Мотиви, з яких виходить Північний апеляційний господарський суд, та застосовані ним положення законодавства
Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно зі ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Згідно частини першої статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Приписами ч. ч. 1 та 2 ст. 837 ЦК України встановлено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.
Згідно зі ст. 843 ЦК України у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Якщо у договорі підряду не встановлено ціну роботи або способи її визначення, ціна встановлюється за рішенням суду на основі цін, що звичайно застосовуються за аналогічні роботи з урахуванням необхідних витрат, визначених сторонами. Ціна роботи у договорі підряду включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу.
Відповідно до ч. 1 ст. 846 ЦК України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.
За умовами ч. 1 ст. 853 ЦК України замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.
Тобто, законодавець покладає на підрядника обов`язок виконати роботу, а замовник зобов`язаний її прийняти та оплатити.
Відповідно до ст. 854 ЦК України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково. Підрядник має право вимагати виплати йому авансу лише у випадку та в розмірі, встановлених договором.
Як встановлено у ч. 4 ст. 882 ЦК України, передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформлюється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акту про це вказується в акті і він підписується другою стороною. Акт, підписаний однією стороною, може бути визнаний судом недійсним лише у разі, якщо мотиви відмови другої сторони від підписання акту визнані судом обґрунтованими.
Суд апеляційної інстанції, відхиляючи доводи скаржника про відсутність доказів прийняття виконаних робіт, зазначає, що виходячи із положень п.п. 3.4.7. п. 3.4., та пунктів 5.1., 5.5., 5.6. договору (у редакції додаткової угоди №3 від 12.10.2020), підтвердженням виконання робіт та підставою здійснення розрахунків за виконані роботи є належним чином оформлений акт. Так, матеріалами справи підтверджується, що сторони без будь-яких зауважень та претензій підписали довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрати форми КБ-3 від 31.01.2024, а також акти приймання виконаних будівельних робіт від 31.01.2024 форми № КБ-2в. Водночас, відповідачем не оплачені виконані за договором підряду роботи. Більше того, ні під час розгляду справи в суді першої інстанції, ні під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції скаржник не заперечував щодо фактичного виконання позивачем робіт за вищевказаними актами.
В даному аспекті, суд апеляційної інстанції вважає правомірним врахування судом першої інстанції положень договору (в редакції додаткової угоди № 3), а саме п. 5.6 договору про порядок розрахунків, та зазначає, що на момент звернення з позовом у відповідача відсутній обов`язок із оплати 100% виконаних позивачем у січні 2024 року робіт, оскільки матеріали справи не містять доказів введення в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта (відповідно до п. 1.4. цього договору) та оформлення акту передачі експлуатуючій організації.
Тоді як, позивач мав право на оплату 95% вартості робіт від суми актів приймання виконаних будівельних робіт від 31.01.2024, що становить 2 435 095,04 грн (2 563 257,94 грн х 0,95). Доводи скаржника в цій частині відхиляються через необґрунтованість в розумінні ст. 74, 76-79, 80, 86, 269 ГПК України. 
А тому суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення основного боргу, які правильно задоволені на суму 2 435 095,04 грн. В цій частині суд апеляційної інстанції зазначає, що усні доводи сторони про неврахування попередніх актів та оплат за договором (з метою вирахування 5% від суми всього договору з урахуванням усіх здійснених проплат) - не приймаються судом апеляційної інстанції з урахуванням приписів ч. 4 ст. 165 ГПК України (в частині того, що якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті). Апеляційна скарга теж не містить доводів щодо іншого тлумачення пунктів договору, як і доказів такого виконання (сплати) за попередніми актами. 
В даному аспекті суд апеляційної інстанції також не приймає також доводи апелянта з посиланням на акт звірки, оскільки вказаний акт не суперечить та не спростовує узгоджений сторонами порядок розрахунків, що передбачений п. 5.6. договору в редакції додаткової угоди № 3 від 12.10.2020). 
Щодо доводів скаржника, що порушення зобов`язання відбулось не з його вини, що, на його думку, є підставою для звільнення від стягнення річних та інфляційних втрат, суд апеляційної інстанції зазначає наступне. 
За змістом положень пункту 1 частини другої статті 11, частин першої, другої статті 509, статті 611, частини другої статті 625 Цивільного кодексу України нарахування інфляційних втрат та 3% річних на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.07.2023 у справі №910/16820/21, від 04.05.2022 у справі №761/28949/17, від 19.06.2019 у справах №703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц, постанови Верховного Суду від 06.06.2023 у справі №908/153/21, від 07.09.2022 у справі №924/159/14 , від 04.10.2019 у справі №915/880/18, від 26.09.19 у справі №912/48/19, від 18.09.2019 у справі №908/1379/17 тощо).
При цьому, вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції та 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу (постанова Верховного Суду від 05.07.2019 у справі №905/600/18).
Отже, визначене частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України право стягнення інфляційних втрат і 3% річних є мінімальними гарантіями, які надають кредитору можливість захистити згадані вище інтереси; позбавлення кредитора можливості реалізувати це право порушуватиме баланс інтересів і сприятиме виникненню ситуацій, за яких боржник повертатиме кредитору грошові кошти, які, через інфляційні процеси, матимуть іншу цінність, порівняно з моментом, коли такі кошти були отримані (у тому числі у вигляді прострочення оплати відповідних товарів та послуг). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 20.02.2023 у справі № 910/15411/21 та від 11.07.2023 у справі № 910/15410/21.
В цій частині суд апеляційної інстанції відхиляє доводи скаржника з посиланням на форс-мажорні обставини та лист ТПП України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 з наступних мотивів. Повномасштабна військова агресія Російської Федерації проти України, яка розпочалася 24 лютого 2022 року, та зумовлені цими діями наслідки, є обставиною, яка за умови доведення неможливості виконання учасником цивільних правовідносин своїх договірних зобов`язань, може бути кваліфікована судом як форс-мажор та бути підставою для звільнення такої особи від відповідальності за порушення такого зобов`язання.
Водночас, відповідачем не наведено будь-яких обставин, які б перешкоджали йому оплатити поставлений за договором товар, в той час як відсутність коштів (скрутний фінансовий стан) не є підставою для звільнення боржника від відповідальності за порушення, що прямо вказано у ст. 617 Цивільного кодексу України.
Частинами 1 та 2 статті 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ч. 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України). Аналогічні приписи закріплені у ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 13 ГПК України).
За загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання через відсутність у нього необхідних коштів, оскільки згадане правило обумовлено замінністю грошей як їх юридичною властивістю. Тому у випадках порушення грошового зобов`язання суди не повинні приймати доводи боржника з посиланням на неможливість виконання грошового зобов`язання через відсутність необхідних коштів (стаття 607 Цивільного кодексу України) або відсутністю вини (статті 614, 617 Цивільного кодексу України). Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 11.07.2023 у справі №910/18432/21.
В цій частині відхиляються доводи скаржника з посиланням на лист ТПП України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 щодо засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), зумовлених військовою агресією російської федерації проти України, оскільки не відповідає вимогам конкретизації впливу відповідної форс-мажорної обставини на конкретне зобов`язання (а доведення причинно-наслідкового зв`язку в такому випадку є обов`язковим).
Через те, що інших доказів неможливості виконання своїх зобов`язань за договором відповідачем надано не було, тому відсутні підстави для застосування положень ст. 617 ЦК України. Таким чином, рішення суду першої інстанції в цій частині є обґрунтованим. 
А тому суд апеляційної інстанції відхиляє доводи скаржника про порушення судом першої інстанції норм матеріального права як необґрунтовані. Оскільки незгода із рішенням суду першої інстанції - не є підставою для його скасування. Таким чином, доводи апелянта в цій частині в розумінні ст. 74, 76-79, 80, 86, 269 ГПК України відхиляються як безпідставні. 
За таких обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками місцевого господарського суду про часткову обґрунтованість позовних вимог. 
Щодо доводів скаржника про необґрунтований розмір витрат на професійну правничу допомогу, присуджену до стягнення, суд апеляційної інстанції в цій частині частково приймає доводи скаржника та зазначає наступне. 
Як видно з мотивувальної частини рішення, судом першої інстанції було враховано та зазначено наступне: «дослідивши подані позивачем докази на підтвердження витрат на правничу допомогу, дійшов висновку про необґрунтованість заявленої суми у розмірі 50 000,00 грн, оскільки, зокрема, до акту від 31.12.2025 включено надання послуги з підготовки правової позиції щодо відзиву, тоді як відповіді на відзив під час розгляду справи не було подано позивачем. Крім того, акт від 09.02.2026 містить такі послуги як «надання правових (правничих) послуг по договору», тобто без конкретизації наданих послуг. Водночас, суд зазначає про необґрунтованість виокремлення вказаної зазначеної у акті від 09.02.2026 послуги: «надання правових (правничих) послуг по договору», оскільки нею охоплюється весь обсяг наданих адвокатом правничих послуг позивачу. 
Суд апеляційної інстанції погоджується з вищезазначеним, а також вважає обґрунтованими доводи апелянта про необґрунтоване включення та виокремлення адвокатом позивача в акті наданих наступних послуг: ознайомлення з наданими клієнтом документами, проведення правового аналізу судової практики та консультація щодо перспектив розгляду справи; а також складання претензії від 13.11.2025. Вказані послуги, зокрема, ознайомлення з наданими клієнтом документами, проведення правового аналізу судової практики - фактично виконається під час написання позовної заяви, тоді як складання претензії - є досудовим врегулюванням спору, не є обов`язковим та не є може бути включено до судових витрат в розумінні ст. 126 ГПК України. 
Також суд апеляційної інстанції враховує, що скаржником у відзиві на позовну заяву було зазначено про необхідність зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, про що не було зазначено судом першої інстанції. Разом з цим, підстав для такого зменшення суд апеляційної інстанції не встановив. 
В цій частині суд апеляційної інстанції також враховує, що при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. (Аналогічна правова позиція зазначена в постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21). Водночас, вважає, що з урахуванням вказаного вище, обґрунтованим розміром витрат на професійну правничу допомогу позивача становить 15 000,00 грн. 
Тоді як висновку суду першої інстанції про необхідність стягнення 33 379,50 грн - є помилковим. Таким чином, апеляційна скарга в цій частині підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню, оскільки обґрунтованим розміром витрат на професійну правничу допомогу судом апеляційної інстанції визнано 15 000,00 грн. 
8. Висновки за результатами розгляду апеляційних скарг з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції
Відповідно до ч. 2 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення. Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неправильне застосування норм матеріального права. 
Відповідно до ч. 2 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення, зокрема, є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. 
А тому суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог у даній справі. Однак, рішення в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу - підлягає скасуванню на підставі ст. 277 ГПК України. 
Таким чином, на підставі ст. 2, 4, ч. 4 ст. 236, 269, 270, ст. 275-277 ГПК України - суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги у даній справі.
9. Судові витрати
З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги по суті, понесений скаржником судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладається на скаржника в порядку ст. 129 ГПК України.
Керуючись ст. 2, 4, 129, 236, 269, 270, ст. 275-277, ст. 281 - 283 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд,

УХВАЛИВ:
1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Холдингова компанія "КИЇВМІСЬКБУД" на рішення Господарського суду міста Києва від 16.02.2026 у справі № 910/14410/25 - задовольнити частково.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 16.02.2026 у справі № 910/14410/25 - скасувати в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу. 
3. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРБУД ІНВЕСТ" про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу - задовольнити частково. 
Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Холдингова компанія "КИЇВМІСЬКБУД" (вул. Михайла Омеляновича-Павленка, 4/6, м. Київ, 01010; ідентифікаційний код 23527052) та користь Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРБУД ІНВЕСТ" (вул. Бастіонна, 14а, офіс 42, м. Київ, 01104; ідентифікаційний код 39534785)15 000 (п`ятнадцять тисяч) 00 коп витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції. 
4. В решті рішення Господарського суду міста Києва від 16.02.2026 у справі № 910/14410/25 - залишити тез змін, а апеляційну скаргу в решті - без задоволення. 
5. Судовий збір, понесений у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, покласти на скаржника.
6. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРБУД ІНВЕСТ" про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції - задовольнити частково. 
Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Холдингова компанія "КИЇВМІСЬКБУД" (вул. Михайла Омеляновича-Павленка, 4/6, м. Київ, 01010; ідентифікаційний код 23527052) та користь Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРБУД ІНВЕСТ" (вул. Бастіонна, 14а, офіс 42, м. Київ, 01104; ідентифікаційний код 39534785) 8 000 (вісім тисяч) 00 грн витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції. 
7. В решті задоволення заяви - відмовити. 
8. Видачу наказів доручити місцевому господарському суду. 
9. Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ст. 287-289 ГПК України.
Повний текст постанови складено 14.05.2026.

Головуючий суддя О.М. Коротун 

Судді А.Г. Майданевич

О.М. Крижний