ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

14 травня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 280/9908/25	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),
суддів: Добродняк І.Ю., Суховарова А.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 16 січня 2026 року (суддя Батрак І.В.) у справі №280/9908/25 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-
ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з позовом до суду, в якому просив:
визнати протиправними дії відповідача, які полягають у нарахуванні та виплаті позивачу у заниженому розмірі компенсації за невикористану щорічну основну відпустку за 2022, 2023, 2024, 2025 календарні роки без врахування сум додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану”;
зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу компенсацію за невикористані дні оплачуваних відпусток за 2022, 2023, 2024, 2025 роки з урахуванням сум додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану” від 28.02.2022 № 168, з урахуванням раніше виплачених сум;
визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби, передбаченої Порядком та умовами виплати деяким категоріям військовослужбовців одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 17.09.2014 № 460;
зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу у разі звільнення з військової служби, передбачену Порядком та умовами виплати деяким категоріям військовослужбовців одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 17.09.2014 № 460.
В обгрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що відповідач нарахував та виплатив йому компенсацію за невикористані дні оплачуваних відпусток без урахування сум щомісячної грошової винагороди, установленої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану". Зазначав, що ст. 9 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” визначено складові грошового забезпечення, до яких входять винагороди, тому додаткова винагорода, установлена постановою КМУ №168 має бути врахована при обчисленні сум 
компенсації за невикористані дні оплачуваних відпусток, оскільки ці виплати мають постійний характер і виплачувалися йому щомісячно до дати звільнення. Щодо невиплати одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 17.09.2014 № 460 наголошував, що при звільненні позивачу не була здійснена виплата вказаного виду одноразової грошової допомоги.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 січня 2026 року адміністративний позов задоволено частково:
визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо врахування додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану”, під час обрахунку ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні щорічних оплачуваних відпусток за 2022-2025 роки;
зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні оплачуваних відпусток за 2022-2025 роки в загальній кількості 68 днів, з урахуванням додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану”, з урахуванням раніше виплачених сум;
визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби, передбаченої Порядком та умовами виплати деяким категоріям військовослужбовців одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 17.09.2014 № 460, в розмірі 4 відсотки місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, без врахування періоду попередньої військової служби;
зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби, передбаченої Порядком та умовами виплати деяким категоріям військовослужбовців одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 17.09.2014 № 460, в розмірі 4 відсотки місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, з урахуванням виплачених сум.
Судом першої інстанції зазначено, що відповідно до пункту 6 розділу ХХХІ Порядку № 260 розрахунок грошового забезпечення за час надання щорічної основної відпустки з подальшим виключенням зі списків особового складу та грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки здійснюється виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою.
Суд вирішуючи питання щодо врахування передбаченої Постановою №168 щомісячної додаткової винагороди до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється компенсація за невикористані дні оплачуваних відпусток зауважив, що на відміну від правил обчислення розміру допомоги для оздоровлення, пункт 6 розділу ХХХІ Порядку № 260 не містить жодних застережень щодо заборони урахування винагород до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється розмір відповідної компенсації.
Таким чином, ураховуючи те, що додаткова винагорода, запроваджена Постановою №168, є щомісячним додатковим видом грошового забезпечення, відповідно до довідки Військової частини про нараховане позивачу грошове забезпечення виплачувалася позивачу, вказана винагорода входить до складу грошового забезпечення позивача (як розрахункової величини), з якого обчислюється розмір компенсації за всі невикористані ним дні відпустки.
З приводу виплати одноразової грошової допомоги суд першої інстанції зазначив, що при звільненні з військової служби позивач, як військовослужбовець, що проходив військову службу в особливий період, відповідно до абз. 7 ч. 2 ст. 15 Закону №2011-XII та Порядку №460 мав право на одноразову грошову допомогу в розмірі 4 відсотки місячного грошового забезпечення, отриманого ним за кожний повний календарний місяць служби, яка не була йому виплачена у відповідності до наказу командира ВЧ НОМЕР_1 при звільненні, натомість виплачена одноразова грошова допомога в розмірі 50% місячного грошового забезпечення, що є меншим, ніж передбачено Порядком №460.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, скаржник вказує, що включення до розрахунку грошової компенсації за невикористані дні щорічної оплачуваної відпустки одноразових додаткових видів грошового забезпечення, яким є додаткова винагорода на період дії воєнного стану, законодавством не передбачено. Вважає, що при звільненні позивача з військової служби розрахунок та виплата грошової компенсації за невикористані позивачем дні щорічної основної відпустки здійснено відповідно до приписів законодавства. Стосовно виплати одноразової грошової допомоги зазначає, що позивачем не подавався рапорт з приводу виплати цієї допомоги, а відтак він не скористався правом вибору виду одноразової виплати, який на його думку міг бути більш вигідним. Відтак, нарахування та виплата одноразової допомоги була проведена на підставі прямої норми закону, а не підзаконного нормативно-правового акта, на який посилався позивач у позові.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
Встановлені обставини справи свідчать про те, що ОСОБА_1 проходив військову службу у ВЧ НОМЕР_1 у званні капітана військової служби за призовом осіб офіцерського складу з 04.03.2021 до 14.08.2025.
Позивач має статус учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 , виданим 25 червня 2025 року Управлінням персоналу штабу ВЧ НОМЕР_3 .
Відповідно до наказу командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 14.08.2025 №239 позивача, звільненого наказом командира ВЧ НОМЕР_3 (по особовому складу) від 27.07.2025 №316 у запас за пп. “в” відповідно до ч.3 ст. 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” (через сімейні обставини або з інших поважних причин, а саме: необхідність здійснювати постійний догляд за членом сім`ї другого ступеня споріднення, який є особою з інвалідністю І або ІІ групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого або другого ступенів споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого або другого ступенів споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи), 14 серпня 2025 року виключено із списків особового складу частини та усіх видів забезпечення. Вислуга років у Збройних Силах України станом на 14.08.2025 становить: 07 р. 02 м. 14 дн., пільгова 00 р. 00 м. 00 дн., загальна 07 р. 02 м. 14 дн. Виплатити, зокрема: щорічна основна відпустка за 2022 не надавалась, компенсувати за 30 діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2022 рік відповідно до абз. 4 п. 14 ст. 10-1 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”; щорічна основна відпустка за 2023 використана терміном 25 діб, компенсувати за 5 діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2023 рік відповідно до абз. 4 п. 14 ст. 10-1 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”; щорічна основна відпустка за 2024 використана терміном 15 діб, компенсувати за 15 діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2024 рік відповідно до абз. 4 п. 14 ст. 10-1 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”; щорічна основна відпустка за 2025 не надавалась, компенсувати за 18 діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2025 рік відповідно до абз. 4 п. 14 ст. 10-1 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”. Відповідно до п. 2 ст. 15 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” виплатити одноразову грошову допомогу в розмірі 50% місячного грошового забезпечення.
Позивач через свого представника звернувся до ВЧ НОМЕР_1 із заявою щодо надання інформації: чи було враховано додаткову грошову винагороду при обрахунку грошової компенсації за невикористану щорічну основну відпустку дій за 2022-2025 роки, а також чи була нарахована та виплачена позивачу одноразова грошова допомога при звільненні з військової служби, передбачена Порядком та умовами виплати деяким категоріям військовослужбовців одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 17.09.2014 № 460, на яку відповіді отримано не було.
Вказані обставини стали підставою для звернення позивача з позовом до суду.
За наслідками перегляду справи суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.
Щодо компенсації за дні невикористаної відпустки з урахуванням додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою КМУ №168.
У статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ (далі - Закон № 2011-ХІІ) наведений перелік складових грошового забезпечення, а саме: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
За приписами частини четвертої статті 9 Закону № 2011-XII грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Наказом Міністерства оборони України 07 червня 2018 року № 260 затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі Порядок №260).
Пункт 6 розділу XXXI цього порядку визначає, що розрахунок грошового забезпечення за час надання щорічної основної відпустки з подальшим виключенням зі списків особового складу та грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки здійснюється виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення місячного розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів.
Скаржник наполягає, що ним розрахунок грошової компенсації згідно п. 6 розділу XXXI Порядку №260 правомірно здійснено без урахування винагороди, що передбачена постановою КМУ від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».
Апеляційний суд звертає увагу, що Верховний Суд у постанові від 23.09.2024 у справі №240/32125/23 констатував, що пункт 6 розділу ХХХІ Порядку № 260 не містить жодних застережень щодо заборони урахування винагород до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється розмір відповідної компенсації. Навпаки, за приписами указаної норми, до такого розрахунку включено щомісячні додаткові види грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою. Отож при обчисленні розміру таких виплат, відповідач був зобов`язаний урахувати суму винагороди, яку позивач отримував перед звільненням.
Також, апеляційний суд враховує, що Верховний Суд у постанові від 10.09.2025 року у справі № 240/2400/24 дійшов висновку, що додаткова винагорода, запроваджена Постановою №168, є щомісячним додатковим видом грошового забезпечення, указана винагорода входить до складу грошового забезпечення позивача (як розрахункова величина), з якого обчислюється розмір компенсації за всі невикористані позивачем дні оплачуваних відпусток.
Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 10 квітня 2025 року у справі № 240/2078/24.
Зважаючи на наведену правову позицію Верховного Суду, яка є застосованою до спірних правовідносин, колегія суддів зазначає, що бездіяльність військової частини щодо не включення до складу грошового забезпечення позивача сум додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 за №168, при обчисленні розміру грошової компенсації за невикористані дні оплачуваних відпусток, є протиправною. 
З цих підстав, суд апеляційної інстанції вважає правильними висновки суду першої інстанції, в частині розглянутих позовних вимог про виплату компенсації за дні невикористаної відпустки з урахуванням додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою КМУ №168.
Щодо заявлених вимог про виплату одноразової грошової допомоги при звільненні.
Позивач відноситься до категорії військовослужбовців військової служби за призовом осіб офіцерського складу.
Підпунктом 3 п. 2 ст. 15 Закону №2011-XII встановлено, що військовослужбовцям військової служби за призовом осіб офіцерського складу одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення виплачується у разі звільнення з військової служби з таких підстав:
у зв`язку із закінченням установлених строків військової служби;
за станом здоров`я;
через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу";
у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років;
у зв`язку із звільненням з полону;
у зв`язку з обранням народним депутатом України, депутатом Верховної Ради Автономної Республіки Крим;
у зв`язку з призначенням (обранням) на посаду судді, судді Конституційного Суду України, члена Вищої ради правосуддя, члена Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, керівника служби дисциплінарних інспекторів Вищої ради правосуддя, його заступника, дисциплінарного інспектора Вищої ради правосуддя;
у зв`язку із закінченням строку військової служби за призовом осіб офіцерського складу під час дії воєнного стану.
У спірному випадку позивачу при звільненні виплачена одноразова грошова допомога в розмірі 50% місячного забезпечення, що, з огляду на матеріали справи, не заперечується позивачем.
Натомість, в позові позивач вказував на наявність у нього права на виплату одноразової допомоги у разі звільнення з військової служби, передбаченої постановою КМУ від 17.09.2014 №460.
Постановою КМУ №460 від 17.09.2014, яку прийнята на виконання вимог п. 2 ст. 15 Закону №2011-XII Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 17.09.2014 №460, затверджено Порядок та умови виплати деяким категоріям військовослужбовців одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби (далі - Порядок №460).
Відповідно до п.1 Порядку №460 військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (далі - військовослужбовці) та звільняються із служби, виплачується одноразова грошова допомога (далі - допомога) в розмірі 4 відсотки місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, але не менш як 25 відсотків місячного грошового забезпечення.
Суд першої інстанції правильно зазначив, що положеннями Закону №2011-XII не передбачено можливості набуття військовослужбовцем права на виплату декількох одноразових допомог при звільненні з різних підстав набуття права на них.
Тобто, позивач не мав права при звільненні на отримання одночасно одноразової допомоги у відповідності до вимог Закону №2011-XII та одноразової допомоги відповідно до Порядку №460.
В той же час, суд першої інстанції зазначив, що при звільненні з військової служби позивач, як військовослужбовець, що проходив військову службу в особливий період, відповідно до абз. 7 ч. 2 ст. 15 Закону №2011-XII та Порядку №460 мав право на одноразову грошову допомогу в розмірі 4 відсотки місячного грошового забезпечення, отриманого ним за кожний повний календарний місяць служби, яка не була йому виплачена у відповідності до наказу командира ВЧ НОМЕР_1 при звільненні, натомість виплачена одноразова грошова допомога в розмірі 50% місячного грошового забезпечення, що є меншим, ніж передбачено Порядком №460.
Отже, суд першої інстанції задовольнив позов, в цій частині заявлених вимог, не виходячи з наявності у позивача права на отримання допомоги на підставі положень Порядку №460, як окремої допомоги при звільненні, а виключно виходячи з того, що визначений у Порядку №460 розмір допомоги є більшим, ніж, визначений Законом №2011-XII.
З таким висновком суду першої інстанції суд апеляційної інстанції погоджується, оскільки розмір допомоги військовослужбовцям при звільненні, у відповідності до Порядку №460, визначається виходячи із 4 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, але не менш як 25 відсотків місячного грошового забезпечення.
Вислуга років позивача, згідно з наказом про звільнення, становить 07р. 02м. 14дн, тобто повних 86 календарних місяців служби, а отже за умови визначення допомоги у відповідності до положень Порядку №460 допомога при звільненні є більшою, ніж фактично виплачена позивачу – 50% місячного грошового забезпечення.
Таким чином, суд першої інстанції обгрунтовано зобов`язав відповідача виплатити допомогу у розмірі, передбаченому Порядком №460, з урахуванням раніш виплачених сум.
Підсумовуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.
Керуючись ст. ст. 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 16 січня 2026 року у справі №280/9908/25 - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки, передбачені ст.ст.328, 329 КАС України.

Повний текст постанови складено 14.05.2026

Головуючий - суддя Я.В. Семененко 

суддя І.Ю. Добродняк 

суддя А.В. Суховаров