ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 травня 2026 року
м. Київ

справа № 990SCGC/53/25
провадження № 11-461сап25

Велика Палата Верховного Суду у складі:
головуючого судді Погрібного С. О.,
судді-доповідача Губської О. А.,
суддів Банаська О. О., Білоконь О. В., Булейко О. Л., Воробйової І. А., Ємця А. А., Кишакевича Л. Ю., Короля В. В., Мазура М. В., Мартинюк Н. М., Стефанів Н. С., Стрелець Т. Г., Ступак О. В., Ткача І. В., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю.,

за участю:
секретаря судового засідання Рожок В. В.,
скаржника ОСОБА_1 ,
представника Вищої ради правосуддя - Голод О. В.,
розглянула у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на рішення Вищої ради правосуддя від 13 листопада 2025 року № 2447/0/15-25, ухвалене за результатами розгляду скарги на рішення Третьої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 8 жовтня 2025 року № 2083/3дп/15-25 про притягнення судді до дисциплінарної відповідальності,
УСТАНОВИЛА:
І. ФАБУЛА СПРАВИ
Стислий виклад позиції скаржника
1.  ОСОБА_1 (далі також - скаржник) звернувся зі скаргою на рішення Вищої ради правосуддя (далі - ВРП) від 13 листопада 2025 року № 2447/0/15-25 «Про часткове скасування рішення Третьої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 8 жовтня 2025 року № 2083/3дп/15-25 про притягнення судді Святошинського районного суду міста Києва ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та ухвалення нового рішення» (далі - оскаржуване рішення).
2. На обґрунтування наведених у скарзі вимог ОСОБА_1 зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним і має бути скасоване, оскільки не містить обґрунтувань щодо встановлення у діях його як судді дисциплінарного проступку, визначеного підпунктом «г» пункту 1 та пунктом 2 частини першої статті 106 Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» 
(далі - Закон № 1402-VIII).
3. Скаржник заперечує висновки ВРП, мотивуючи свою позицію тим, що ВРП у своєму рішенні не навела мотивів для спростування вимог частини четвертої статті 286 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) та дій головуючого, а саме: якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання. Поняття «невідкладно» в розумінні скаржника - це те, що не можна відкладати, а потрібно розв`язувати негайно. Таке ж тлумачення слова міститься і в Словнику української мови.
4. Також ВРП не зазначила жодних даних про те, що рішення суду про закриття кримінального провадження ухвалене внаслідок умисного порушення суддею норм права чи неналежного ставлення до службових обов`язків.
5. Рада помилково та односторонньо, взявши до уваги винятково доводи скаржників - прокурора Офісу Генерального прокурора Супруна О. О. та потерпілого ОСОБА_2 , дійшло висновку, що суддя допустив порушення строків розгляду кримінальної справи № 757/24764/16-к унаслідок систематичного недбалого ставлення до організації роботи, що можна кваліфікувати як грубу недбалість. Натомість вона також зазначила, що про свідомі дії судді, спрямовані на затягування справи, чітких і переконливих доказів його умислу на допущення цього порушення під час розгляду дисциплінарної справи не здобуто.
6. Є сумнівним висновок ВРП про те, що під час визначення складності кримінальної справи № 757/24764/16-к та можливості розгляду протягом розумного строку її потрібно порівнювати з розглядом іншої подібної кримінальної справи № 759/3498/15-к, яка також стосувалася подій під час Революції Гідності.
7. Окремі висновки Ради не відповідають фактичним обставинам справи. Так, дійсно, захисниця Вознюк Н. А. неодноразово не з`являлася в судові засідання. Водночас вона завжди направляла до суду заяви, в яких наводила поважні причини неявки. Такими причинами вона зазначала: зайнятість в іншому кримінальному провадженні, перебування на лікарняному, у відпустці, у зв`язку з народженням дитини, сімейними обставинами, у зв`язку епідемією коронавірусу та у зв`язку зі збройною агресією росії. Тому в суду не було підстав для вирішення питання про притягнення її до відповідальності. Коли суд установив, що захисниця безпідставно не з`явилася в судові засідання, то відразу звернувся до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури щодо поведінки адвоката. До того ж скаржник завжди звертав увагу як прокурора, так і потерпілих, що в разі незгоди з ухваленим рішенням суду в цій частині вони можуть самостійно звернутися до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури зі скаргою на дії адвокатки Вознюк Н. А . Втім, розуміючи безпідставність такого звернення, потерпілі цього не зробили.
8. ВРП не врахувала, що в цю кількість неявок Вознюк Н. А. входять дні, коли вона достовірно знала, що в судове засідання не з`явиться обвинувачений, або коли його не буде доставлено до суду, а також коли не з`явиться прокурор. Також не враховано кількість неявок у судові засідання інших захисників - ОСОБА_4 (двічі) та ОСОБА_5 (двічі), які теж брали участь у цьому кримінальному провадженні.
9. Суд неодноразово постановляв ухвали про призначення з Центру безоплатної вторинної правової допомоги захисника для надання правової допомоги обвинуваченому ОСОБА_6 . Таку ухвалу суд постановив 13 грудня 2016 року, згідно з якою призначено захисника ОСОБА_7 . Ухвалою суду від 6 серпня 2020 року призначено з Центру безоплатної вторинної правової допомоги захисника для надання правової допомоги обвинуваченому ОСОБА_6 на період карантинних обмежень, проте у призначенні захисника згаданий Центр відмовив. Відповідно до ухвали суду від 24 травня 2022 року призначено для захисту обвинуваченого захисника ОСОБА_4, а коли той припинив брати участь у судових засіданнях, тоді ухвалою від 21 червня 2022 року призначено захисника ОСОБА_5, який брав участь у судових засіданнях до 22 листопада 2022 року.
10. Також скаржник зазначає, що звертався до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури стосовно захисника ОСОБА_4 , який був призначений Північним міжрегіональним Центром з надання безоплатної правничої допомоги (на той час - Регіональним центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги у місті Києві) для надання юридичної допомоги обвинуваченому ОСОБА_6 та який безпідставно не з`являвся в судові засідання.
11. Висновки оскаржуваного рішення ВРП не відповідають дійсності в частині того, що суддя не реагував і на інші факти можливого зловживання учасниками справи своїми процесуальними правами, а саме, що засідання 1 серпня 2023 року було відкладено у зв`язку з тим, що обвинувачений повторно заявив відвід головуючому з підстав, які суд уже розглядав. ВРП зауважила, що відповідно до частини четвертої статті 81 КПК України, якщо повторно заявлений відвід має ознаки зловживання правом на відвід з метою затягування кримінального провадження, суд, який здійснює провадження, має право залишити таку заяву без розгляду.
12. ВРП не перевірила та не взяла до уваги доводи судді про те, що ОСОБА_6 заявив про відвід головуючому вперше за весь час судового провадження, а тому підстав залишити таку заяву без розгляду в суду не було. Твердження про затягування розгляду кримінального провадження є некоректними, оскільки розгляд відводу відбувся того ж дня, а наступні судові засідання відбулися 2 та 3 серпня 2023 року.
13. ВРП не звернула уваги, що скаржники - прокурор Офісу Генеральної прокуратури Іванов Д. В. 30 березня та 18 грудня 2023 року, а також потерпілий  ОСОБА_2 16 травня 2023 року та 05 лютого 2024 року також заявляли відводи головуючому судді, у задоволенні яких відмовлено.
14. Скаржник не погоджується і з висновками ВРП про те, що з 226 призначених судових засідань відбулося лише 133, а інші засідання було відкладено або знято з розгляду, що підтверджує вади в організації розгляду справи. 
15. ВРП не звернула уваги на його пояснення щодо періодів пандемії у 2020 році та початку повномасштабного вторгнення росії в 2022 році, коли судові засідання не могли бути призначені інтенсивно.
16. Надуманими є висновки ВРП про те, що йому було відомо про неможливість доставлення обвинуваченого 25, 26, 27 і 28 грудня 2023 року в засідання у зв`язку з його конвоюванням для розгляду іншої справи, де вирішувалося питання про застосування запобіжного заходу. В рішенні не зазначено, звідки йому мало бути відомо, що буде розглядатися клопотання відносно ОСОБА_6 в межах іншого кримінального провадження та тривалість його розгляду. Водночас ВРП зробила висновок, що такі призначення є штучними та створювали враження такого розгляду.
Стислий виклад заперечень ВРП
17. ВРП подала до Великої Палати Верховного Суду відзив на скаргу, у якому зазначила, що не погоджується з її доводами та вважає їх необґрунтованими з огляду на таке.
18. Оскаржуване рішення ВРП ухвалено повноважним складом та підписано всіма членами ВРП, які брали участь у його ухвалені, а суддя ОСОБА_1 був належно повідомлений про засідання.
19. Це рішення містить посилання на підстави та мотиви притягнення скаржника до дисциплінарної відповідальності. ВРП дійшла обґрунтованого висновку, що наведені в дисциплінарних скаргах відомості та встановлені в ході здійснення дисциплінарного провадження обставини свідчать про те, що під час розгляду справи № 757/24764/16 суддя ОСОБА_1 вчинив дисциплінарний проступок, визначений підпунктом «г» пункту 1 та пунктом 2 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII.
20. З урахуванням оцінки обставин розгляду суддею ОСОБА_1 справи № 757/24764/16-к ВРП вважає, що суддя не вжив достатніх заходів для забезпечення розгляду справи у визначені законом строки, усвідомлюючи натомість, що судовий розгляд цієї справи викликає значний суспільний інтерес: кримінальні правопорушення, які ставляться у вину ОСОБА_6 , стосуються подій Євромайдану, у справі 78 потерпілих, зокрема два журналісти та шість народних депутатів, а хід кримінальної справи систематично висвітлюється в медіа. Суддя не вживав належних заходів реагування щодо неприбуття до суду захисника обвинуваченого, потерпілих, у зв`язку із чим неодноразово відкладав судові засідання, що призвело до спливу строку давності притягнення до кримінальної відповідальності обвинуваченого ОСОБА_6 та закриття кримінального провадження стосовного нього.
21. Розгляд суддею ОСОБА_1 клопотання сторони захисту про закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності без участі всіх учасників кримінального провадження призвів до істотного порушення засад рівності сторін судового процесу перед законом і судом, засад змагальності сторін. Наслідком такого порушення стало те, що не всі учасники справи мали можливість ознайомитися з клопотанням, брати участь у судовому засіданні та висловити свою позицію під час вирішення цього питання.
Відомості про рух справи у суді
22. Велика Палата Верховного Суду ухвалою від 18 грудня 2025 року заяву про самовідвід судді Великої Палати Верховного Суду Кривенди О. В. задовольнила. Відвела суддю Кривенду О. В. від участі в розгляді скарги ОСОБА_1 у справі № 990SCGC/53/25.
23. Ухвалою від 18 грудня 2025 року Велика Палата Верховного Суду відкрила провадження за скаргою ОСОБА_1 та ухвалою від 9 лютого 2026 року призначила справу до розгляду в судовому засіданні на 2 квітня 2026 року.
Обставини справи, встановлені судом
24.  ОСОБА_1 . Указом Президента України від 7 березня 2001 року № 165/2001 призначений на посаду судді Ленінградського районного суду міста Києва (нині - Святошинський районний суд міста Києва) строком на п`ять років. Постановою Верховної Ради України від 16 березня 2006 року № 3564-ІV обраний на посаду судді цього суду безстроково.
25. У характеристиці, яку надала голова Святошинського районного суду міста Києва П`ятничук І. В., зокрема, зазначено: «Суддя ОСОБА_1 вміє організувати свою роботу, постійно працює над підвищенням свого професійного рівня та кваліфікації. Обізнаний у новелах законодавства і правильно застосовує чинні норми на практиці, під час здійснення правосуддя кваліфіковано застосовує норми матеріального та процесуального права. За своїми особистими якостями ОСОБА_1 енергійний, ініціативний, дисциплінований, працелюбний, комунікабельний, врівноважений, ввічливий, доброзичливий, принциповий, вимогливий до себе та інших».
26. Згідно з відомостями на офіційному вебсайті ВРП суддя Святошинського районного суду міста Києва ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності не притягувався.
27. У провадження судді Святошинського районного суду міста Києва ОСОБА_1 7 липня 2016 року надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 42016000000000385 від 5 лютого 2016 року стосовно колишнього командира БМОП «Беркут» при ГУ МВС України у Львівській області ОСОБА_6 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, визначених частиною четвертою статті 41, статтею 340, частиною четвертою статті 41, частиною третьою статті 365 (у редакції від 7 квітня 2011 року), частиною третьою статті 27, частиною третьою статті 365, частиною третьою статті 27, частиною другою статті 171 (в редакції від 5 квітня 2001 року), частиною третьою статті 27, частиною другою статті 346 (в редакції від 15 квітня 2008 року) Кримінального кодексу України 
(далі - КК України) (справа № 757/24764/16-к).
28. В обвинувальному акті зазначено таке.
Після обрання у 2010 році Президент України ОСОБА_9 , всупереч складеній присязі та конституційним обов`язкам, вирішив використовувати державну владу не в інтересах народу, а для власного політичного й матеріального збагачення та збереження влади. Одним із ключових елементів його політичного курсу були переговори з Європейським Союзом щодо підписання Угоди про асоціацію, які тривали ще з 2006 року й мали завершитися її підписанням у листопаді 2013 року у Вільнюсі.
Восени 2013 року, керуючись власними інтересами щодо уникнення відповідальності та утримання влади, ОСОБА_9 відмовився від підписання Угоди про асоціацію. 21 листопада 2013 року Кабінет Міністрів України за вказівкою ОСОБА_9 призупинив підготовку до підписання Угоди. Це рішення спричинило початок масових мирних протестів на майдані Незалежності в м. Києві, які відбувалися виключно мирно, у межах конституційних прав громадян на свободу мирних зібрань, гарантованих Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод та Міжнародним пактом про громадянські і політичні права.
Реакція влади на мирні акції суперечила цим нормам. За рішенням ОСОБА_9 та за допомогою підпорядкованої йому системи правоохоронних органів, що виконували політично мотивовані вказівки, 30 листопада 2013 року співробітники спецпідрозділу «Беркут» розігнали учасників мирного протесту, застосувавши проти громадян фізичну силу та спеціальні засоби. Багато протестувальників, зокрема студенти й жінки, отримали тілесні ушкодження. Це викликало масові акції протесту 30 листопада - 1 грудня 2013 року, на які вийшли сотні тисяч громадян.
Протягом грудня 2013 року - січня 2014 року правоохоронні органи під контролем керівництва Міністерства внутрішніх справ (далі - МВС) та за погодженням з ОСОБА_10 систематично вживали незаконних заходів проти протестувальників. Зокрема, блокували вулиці в урядовому кварталі, перешкоджали мирним акціям, застосовували силу, сльозогінний газ, світлошумові гранати та інші спецзасоби. Водночас суди та правоохоронні органи не реагували на порушення прав протестувальників, а часто, навпаки, незаконно притягували їх до відповідальності.
День 18 лютого 2014 року став кульмінацією протестів. Протестувальники організували мирну ходу «Мирний наступ» до Верховної Ради України з вимогою ухвалити рішення щодо виходу з політичної кризи та обмеження президентських повноважень. ОСОБА_9 , прагнучи придушити протести, надав вказівку керівництву МВС та Служби безпеки України (далі - СБУ) організувати силовий розгін акції. Міністр внутрішніх справ ОСОБА_21, Секретар Ради національної безпеки і оборони України ОСОБА_11 , його заступник ОСОБА_12 , а також керівники МВС у Києві залучили спецпідрозділи «Беркут» із різних регіонів України та внутрішні війська для здійснення силового розгону мирної ходи.
Для виконання злочинного плану правоохоронцям видали спеціальні засоби широкого спектра застосування: газові та світлошумові гранати, гумові кийки, а окремим підрозділам - боєприпаси з картеччю, заборонені для використання під час охорони громадського порядку. Частину цих засобів було доставлено до Києва напередодні, 17 лютого 2014 року.
18 лютого 2014 року з 10:00 до 14:00 відбулися узгоджені силові дії спецпідрозділів МВС щодо витіснення протестувальників з вулиці Інститутської, Кріпосного провулку та прилеглих територій. Підрозділи «Беркут», зокрема підрозділ БМОП при ГУ МВС у Львівській області під командуванням підполковника ОСОБА_6 , підрозділи «Беркут» із Харкова, застосовували до протестувальників фізичну силу та спеціальні засоби в порушення Конституції України, Закону України «Про міліцію» та Правил застосування спеціальних засобів.
Під час цих подій відбулися численні випадки перевищення влади, незаконного затримання громадян, застосування спецзасобів та боєприпасів, здатних спричинити тяжкі тілесні ушкодження.
Командир БМОП «Беркут» при ГУ МВС у Львівській області підполковник ОСОБА_6 , виконуючи явно злочинний наказ керівництва МВС і тісно взаємодіючи з керівництвом харківського підрозділу «Беркут», організовував і забезпечував реалізацію силового розгону, не припинивши дій підлеглих, що були спрямовані на заподіяння шкоди протестувальникам. Його бездіяльність у частині припинення протиправних дій підлеглих та участь в організації силових дій сприяли настанню тяжких наслідків. Протиправне та надмірне застосування фізичної сили, спеціальних засобів і прихованого застосування боєприпасів (набоїв) для вогнепальної зброї заподіяло тяжкі наслідки, зокрема у вигляді тяжких тілесних ушкоджень 10 особам, тілесних ушкоджень середньої тяжкості 17 особам, легких тілесних ушкоджень 44 особам, а також вчинення насильницьких дій, які завдали фізичного болю та не спричинили тілесних ушкоджень, 1 особі.
29. Відповідно до довідки про рух кримінального провадження та електронної копії судової справи № 757/24764/16-к судовий розгляд тривав із 7 липня 2016 року до 29 лютого 2024 року. 
30. Суддя ОСОБА_1 призначив підготовче судове засідання ухвалою від 8 липня 2016 року. Судовий розгляд по суті розпочато 22 вересня 2016 року оголошенням прокурором обвинувального акта.
31. Протягом 2016-2024 років у справі призначено 226 судових засідань, з яких фактично відбулося 133; 93 засідання (41 %) відкладено або знято з розгляду.
32. Засідання відкладалися з таких підстав: 
- 49 разів - у зв`язку з неявкою захисника обвинуваченого або клопотаннями сторони захисту про відкладення (зокрема: 21 липня, 27 жовтня, 10, 17 листопада, 6 грудня 2016 року; 10, 24 січня, 3, 12 жовтня, 21 листопада 2017 року; 1, 8 лютого, 15 травня, 27 вересня 2018 року; 23 травня 2019 року; 11 лютого, 9, 28 червня, 
6, 11, 13 серпня, 9 грудня 2020 року; 30 березня, 6, 13, 20, 27 квітня, 27 липня, 19 жовтня 2021 року; 8, 24 лютого, 7, 14 червня, 26 липня, 18 жовтня 2022 року; 17 січня, 6 червня, 10 жовтня, 21, 27, 28 грудня 2023 року; 3 січня 2024 року);
- 11 разів - у зв`язку з незабезпеченням прокурором явки потерпілих;
- 7 разів - за клопотанням прокурора;
- 5 разів - у зв`язку з неявкою обвинуваченого та захисника одночасно;
- 6 разів - у зв`язку з відключенням електроенергії (листопад-грудень 2022 року);
- 4 рази - у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді (лютий-квітень 2019 року);
- 4 рази - у зв`язку з неявкою всіх учасників провадження;
- інші відкладення - з різних процесуальних підстав.
33. Суддя ОСОБА_1 лише одного разу звернувся до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури щодо поведінки захисника. 
34. Клопотання прокурорів про дотримання розумних строків (8 листопада 2022 року, 5 лютого 2024 року), про урахування графіків відключення електроенергії (1, 8 листопада, 6 грудня 2022 року), про виклик свідків, зокрема тих, хто проходить військову службу (18 липня, 4, 24 жовтня 2023 року, 3 січня 2024 року), фактично залишилися без належного реагування.
35. 28 лютого 2024 року до суду надійшло клопотання захисника Вознюк Н. А. про закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності. 
36. У судовому засіданні 29 лютого 2024 року клопотання розглянуто та задоволено без участі потерпілих та їхніх представників, яких не було належно повідомлено.
Відомості про рух дисциплінарних скарг
37. На дії судді Святошинського районного суду міста Києва ОСОБА_1 під час розгляду справи № 757/24764/16-к до ВРП надійшли такі дисциплінарні скарги:
- 3 червня 2021 року - скарга прокурора Офісу Генерального прокурора Самборської І. М. від 27 квітня 2021 року (вх. № 5264/0/8-21);
- 4 квітня 2023 року - прокурора Офісу Генерального прокурора Гіндика О. І. від 3 квітня 2023 року (вх. № 1508/0/8-23);
- 18 грудня 2023 року та 13 травня 2024 року - скарги прокурора Офісу Генерального прокурора Супруна О. О. від 12 грудня 2023 року та від 29 квітня 2024 року (вх. № 7111/0/8-23 та № 264/0/13-24);
- 1 лютого та 9 жовтня 2024 року - потерпілого ОСОБА_2 від 1 лютого та від 9 жовтня 2024 року (вх. № Л-728/0/7-24 та № Л-728/1/7-24);
- 5 лютого 2024 року - скарга прокурора Офісу Генерального прокурора Іванова Д. В. від 31 січня 2024 року (вх. № 71/0/13-24);
- 28 березня 2024 року - ОСОБА_22 в інтересах потерпілих ОСОБА_13 та ОСОБА_14 від 25 березня 2024 року (вх. № С-1917/0/7-24).
38. Дисциплінарні скарги, подані прокурорами Офісу Генерального прокурора Самборською І. М., Гіндиком О. І., Супруном О. О., Івановим Д. В., обґрунтовувалися тим, що суддя Святошинського районного суду міста Києва ОСОБА_1 здійснював судовий розгляд обвинувального акта у кримінальному провадженні № 42016000000000385 від 5 лютого 2016 року за обвинуваченням колишнього командира батальйону міліції особливого призначення «Беркут» при Головному управлінні Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області (далі - БМОП «Беркут» при ГУ МВС України у Львівській області) ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, визначених частиною четвертою статті 41, статтею 340, частиною четвертою статті 41, частиною третьою статті 365, частиною третьою статті 27, частиною третьою статті 365, частиною третьою статті 27, частиною другою статті 171, частиною третьою статті 27, частиною другою статті 346 Кримінального кодексу України (далі - КК України) (судова справа № 757/24764/16-к).
39. Скаржники у своїх скаргах зазначили, що із 7 липня 2016 року (понад 7 років) у провадженні судді ОСОБА_1 була кримінальна справа, що підтверджує безпідставне затягування та невжиття ним заходів щодо розгляду справи протягом розумного строку. Судовий розгляд кримінального провадження мав значний суспільний інтерес: кримінальні правопорушення, у вчиненні яких звинувачений ОСОБА_6 , стосувалися подій Євромайдану (у справі з 78 потерпілих - двоє журналістів та шість народних депутатів України), перебіг кримінальної справи систематично висвітлювався в медіа. Водночас суддя ОСОБА_1 без поважних причин необґрунтовано відкладав розгляд зазначеної кримінальної справи, що підтверджує затягування її розгляду.
40. У дисциплінарній скарзі прокурора Офісу Генерального прокурора Супруна О. О. від 29 квітня 2024 року, зокрема, зазначено, що суддя необґрунтовано 29 лютого 2024 року задовольнив клопотання адвоката обвинуваченого про закриття кримінального провадження, не з`ясував думки потерпілих та не надав можливості прокурору висловити свою правову позицію щодо зазначеного клопотання.
41. У дисциплінарній скарзі ОСОБА_22, поданій в інтересах потерпілих ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , від 25 березня 2024 року, зокрема, зазначено, що суддя Святошинського районного суду міста Києва ОСОБА_1 ухвалою від 29 лютого 2024 року задовольнив клопотання адвоката обвинуваченого та закрив кримінальне провадження у зв`язку із закінченням строків давності. Скаржниця вважає, що суддя вийшов за межі наданих йому повноважень, протиправно та необґрунтовано постановив ухвалу про закриття кримінального провадження, в порушення частини другої статті 288 КПК України не з`ясував думки сторін щодо заявленого клопотання адвоката обвинуваченого про закриття провадження.
42. У дисциплінарній скарзі прокурора Офісу Генерального прокурора Іванова Д. В. від 31 січня 2024 року, зокрема, зазначено, що суддя ОСОБА_1 не розглянув три клопотання, подані прокурором у судовому засіданні 3 січня 2024 року: про залучення захисника для обвинуваченого з Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги в місті Києві; про призначення судового засідання для допиту свідка обвинувачення та здійснення судового виклику; про призначення судових засідань та організацію допиту потерпілих у режимі відеоконференції.
43. З огляду на викладені обставини скаржники просили притягнути суддю Святошинського районного суду міста Києва ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності.
44. Третя Дисциплінарна палата ВРП ухвалою від 4 грудня 2024 року № 3523/3дп/15-24 відкрила дисциплінарну справу стосовно судді Святошинського районного суду міста Києва ОСОБА_1 з підстав можливої наявності в його діях ознак дисциплінарних проступків, визначених підпунктом «г» пункту 1 та пунктом 2 частини першої статті 106 Закон № 1402-VIII, а саме: порушення засад рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; безпідставне затягування або невжиття суддею заходів щодо розгляду справи протягом строку, встановленого законом.
45. Ця ж палата ВРП рішенням від 8 жовтня 2025 року № 2083/3дп/15-25 притягнула суддю Святошинського районного суду міста Києва ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності за вчинення ним дисциплінарного проступку, визначеного підпунктом «г» пункту 1 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII, та застосувала до нього дисциплінарне стягнення у виді догани з позбавленням права на отримання доплат до посадового окладу судді протягом одного місяця.
46. ВРП рішенням від 13 листопада 2025 року № 2447/0/15-25 частково скасувала рішення Третьої Дисциплінарної палати ВРП від 8 жовтня 2025 року 
№ 2083/3дп/15-25 про притягнення судді Святошинського районного суду міста Києва ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та ухвалила нове рішення про притягнення судді Святошинського районного суду міста Києва ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності за вчинення ним дисциплінарних проступків, визначених підпунктом «г» пункту 1, пунктом 2 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII, застосувавши до нього дисциплінарне стягнення у виді подання про тимчасове, строком на два місяці, відсторонення від здійснення правосуддя з позбавленням права на отримання доплат до посадового окладу судді та обов`язковим направленням судді до Національної школи суддів України для проходження курсу підвищення кваліфікації з питань застосування норм КПК України та подальшим кваліфікаційним оцінюванням для підтвердження здатності судді здійснювати правосуддя у відповідному суді.
Зміст рішення Дисциплінарної палати ВРП
47. Третя Дисциплінарна палата ВРП, надаючи правову кваліфікацію процесуальній поведінці судді ОСОБА_1 , зазначила про таке.
48. Під час розгляду дисциплінарної справи не встановлено достатніх підстав для висновку, що саме неефективне або несумлінне використання суддею ОСОБА_1 своїх процесуальних повноважень призвело до безпідставного затягування розгляду кримінального провадження № 757/24764/16-к.
49. З огляду на наведене Третя Дисциплінарна палата ВРП дійшла висновку, що в діях судді ОСОБА_1 під час розгляду зазначеної справи не встановлено складу дисциплінарного проступку, визначеного пунктом 2 частини першої статті 106 Закон № 1402-VІІІ, а саме безпідставне затягування або невжиття суддею заходів щодо розгляду справи протягом строку, встановленого законом.
50. 28 лютого 2024 року до Святошинського районного суду міста Києва надійшло клопотання захисника Вознюк Н. А. про закриття кримінального провадження № 42016000000000385 від 5 лютого 2016 року за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, визначених частиною четвертою статті 41, статтею 340, частиною четвертою статті 41, частиною третьою статті 365, частиною третьою статті 27, частиною третьою статті 365, частиною третьою статті 27, частиною другою статті 171, частиною третьою статті 27, частиною другою статті 346 КК України (судова справа № 757/24764/16-к), у зв`язку із закінченням строків давності на підставі пункту 1 частини другої статті 284 КПК України.
51. У судовому засіданні 29 лютого 2024 року захисник Вознюк Н. А. оголосила клопотання про звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження, оскільки з дня вчинення кримінальних правопорушень минуло більше ніж 10 років.
52. Ухвалою від 29 лютого 2024 року Святошинський районний суд міста Києва під головуванням судді ОСОБА_1 звільнив від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, визначених частиною четвертою статті 41, статтею 340, частиною четвертою статті 41, частиною третьою статті 365 (у редакції від 7 квітня 2011 року), частиною третьою статті 27, частиною третьою статті 365, частиною третьою статті 27, частиною другою статті 171 (у редакції від 5 квітня 2001 року), частиною третьою статті 27, частиною другою статті 346 (у редакції від 15 квітня 2008 року) КК України, а кримінальне провадження стосовно нього закрив.
53. Не надаючи оцінки змісту ухвали Святошинського районного суду міста Києва від 29 лютого 2024 року, Третя Дисциплінарна палата ВРП зауважила, що суддя ОСОБА_1, маючи достатній досвід здійснення правосуддя, не повідомив потерпілих та їхніх представників про судове засідання 29 лютого 2024 року; під час самого судового засідання, порушуючи процедуру судового розгляду, не з`ясував інформації щодо вручення судових викликів та повідомлень тим учасникам судового провадження, які не прибули, і не заслухав секретаря судових засідань щодо можливих причин їх неприбуття, чим позбавив можливості потерпілих реалізовувати свої процесуальні права, визначені статтею 56 КПК України.
54. З огляду на обов`язки судді, визначені статтею 56 Закон № 1402-VІІІ, Третя Дисциплінарна палата ВРП зазначила, що судді повинні усвідомлювати особисту відповідальність за розгляд справ та вживати всіх необхідних заходів для належного їх розгляду. Судді повинні проводити ретельну підготовку справ до судового розгляду, оскільки недоліки і недбалість, допущені на цій стадії, можуть призвести до порушення не лише строків розгляду справ, а й прав учасників судового процесу та ухвалення незаконних і необґрунтованих рішень.
55. Ураховуючи викладене, Третя Дисциплінарна палата ВРП дійшла висновку, що наведені в дисциплінарних скаргах відомості та встановлені під час здійснення дисциплінарного провадження обставини підтверджують те, що під час розгляду справи № 757/24764/16-к суддя ОСОБА_1 порушив засади рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.
56. У сукупності дії судді ОСОБА_1 порушують загальні засади кримінального провадження та утворюють склад дисциплінарного проступку, визначеного підпунктом «г» пункту 1 частини першої статті 106 Закон № 1402-VІІІ.
57. Зважаючи на порушення суддею ОСОБА_1 очевидних і зрозумілих вимог процесуального закону, Третя Дисциплінарна палата ВРП дійшла висновку, що допущені порушення свідчать про неналежне виконання ним професійних обов`язків, тобто вчинення дисциплінарного проступку внаслідок недбалості. Водночас будь-яких доказів умисності вчинення проступку під час розгляду дисциплінарної справи не встановлено.
58. Вирішуючи питання про притягнення судді ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, Третя Дисциплінарна палата ВРП, ураховуючи характер дисциплінарного проступку, його наслідки, позитивну характеристику судді, вчинення дисциплінарного проступку внаслідок недбалості, дійшла висновку, що застосування до судді Святошинського районного суду міста Києва ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у виді догани - з позбавленням права на отримання доплат до посадового окладу судді протягом одного місяця, є пропорційним учиненому дисциплінарному проступку та відповідає вимогам статті 109 Закону № 1402-VІІІ, статті 50 Закону України № 1798-VIII від 21 грудня 2016 року «Про Вищу раду правосуддя» (далі - Закон № 1798-VІІІ).
Зміст рішення ВРП
59. ВРП оскаржуваним рішенням частково скасувала рішення Третьої Дисциплінарної палати ВРП від 8 жовтня 2025 року № 2083/3дп/15-25 та ухвалила нове рішення - про притягнення судді Святошинського районного суду міста Києва ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, застосувавши до нього дисциплінарне стягнення у виді подання про тимчасове, строком на два місяці, відсторонення від здійснення правосуддя - з позбавленням права на отримання доплат до посадового окладу судді та обов`язковим направленням судді до Національної школи суддів України для проходження курсу підвищення кваліфікації з питань застосування норм КПК України та подальшим кваліфікаційним оцінюванням для підтвердження здатності судді здійснювати правосуддя у відповідному суді.
60. Зазначені висновки ВРП базувалися на такому.
61. Щодо складу дисциплінарного проступку, визначеного підпунктом «г» пункту 1 частини першої статті 106 Закону № 1402-VІІІ, ВРП погодилася з висновками її Третьої Дисциплінарної палати щодо наявності в діях судді ОСОБА_1 складу цього дисциплінарного проступку.
62. ВРП вважала, що розгляд судом під головуванням судді ОСОБА_1 клопотання сторони захисту про закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності без участі всіх учасників кримінального провадження призвів до істотного порушення засад рівності сторін судового процесу перед законом і судом, засад змагальності сторін. Наслідком такого порушення стало те, що не всі учасники справи мали можливість ознайомитися з клопотанням, брати участь у судовому засіданні та висловити свою позицію під час вирішення цього питання. 
63. Аргументи судді ОСОБА_1 , що «потерпілі, які не були в судовому засіданні 29 лютого 2024 року, не бажали взагалі з`являтися до суду», не свідчать про наявність об`єктивних підстав, які могли б вважатися обґрунтованим виправданням порушення ним вимог частини третьої статті 56 КПК України. До того ж послідовна позиція частини потерпілих, які з`являлися на численні засідання та брали активну участь у цьому провадженні, підтверджувала їхню дійсну зацікавленість у повній реалізації своїх прав.
64. Інші доводи судді, зокрема й про те, що позиція потерпілих не має значення для розгляду клопотання про закриття кримінального провадження, не спростовують висновків дисциплінарного органу. У цьому контексті цілком справедливими є висновки суду апеляційної інстанції, зазначені в ухвалі від 18 квітня 2024 року, що «не можна нівелювати права потерпілих і за твердженнями сторони захисту про те, що інститут звільнення від кримінальної відповідальності не пов`язує його застосування з думкою потерпілого, оскільки кожний з потерпілих чи його представник наділений правом, а суд, своєю чергою, обов`язком - з`ясувати думку потерпілого щодо можливості звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, що означає, щонайменше, повідомити потерпілого у встановлений законом спосіб з надходженням такого клопотання та його змістом» (https://reyestr.court.gov.ua/Review/118690297).
65. Щодо складу дисциплінарного проступку, визначеного пунктом 2 частини першої статті 106 Закону № 1402-VІІІ, ВРП не погодилася з висновком Третьої Дисциплінарної палати про невстановлення в діях судді ОСОБА_1 під час розгляду справи № 757/24764/16-к складу цього дисциплінарного проступку.
66. ВРП дійшла висновку, що, з урахуванням оцінки обставин розгляду судом під головуванням судді ОСОБА_1 кримінальної справи № 757/24764/16-к головуючий суддя, усвідомлюючи, що судовий розгляд цієї справи викликає значний суспільний інтерес, кримінальні правопорушення, які ставляться у вину ОСОБА_6 , стосуються подій Євромайдану, у справі 78 потерпілих, зокрема два журналісти та шість народних депутатів, хід кримінальної справи систематично висвітлюється в медіа, - не вжив достатніх заходів для забезпечення розгляду справи у визначені законом строки. Суддя не вживав належних заходів реагування щодо неприбуття до суду захисника обвинуваченого, потерпілих, у зв`язку із чим неодноразово відкладав судові засідання, що призвело до спливу строку давності притягнення до кримінальної відповідальності обвинуваченого ОСОБА_6 та закриття кримінального провадження стосовно нього.
67. ВРП вважала, що суддя допустив порушення строків розгляду кримінальної справи № 757/24764/16-к внаслідок систематичного недбалого ставлення до організації роботи, що можна кваліфікувати як грубу недбалість. Попри грубі порушення та твердження скаржників про свідомі дії судді, спрямовані на затягування справи, чітких і переконливих доказів умислу з боку судді на допущення цього порушення під час розгляду дисциплінарної справи не здобуто.
68. Оцінюючи дії судді ОСОБА_1 під час розгляду скарг на рішення Третьої Дисциплінарної палати від 8 жовтня 2025 року № 2083/3дп/15-25, ВРП дійшла висновку про наявність у дисциплінарній справі доказів грубої недбалості в діях судді ОСОБА_1 під час розгляду кримінальної 
справи № 757/24764/16-к, яка полягала у невжитті заходів щодо розгляду справи у строки, встановлені законом.
69. ВРП, оцінивши всі встановлені обставини та доводи скарг у сукупності, урахувавши повну юрисдикцію щодо виправлення допущених дисциплінарним органом помилок, виснувала, що в діях судді ОСОБА_1 під час розгляду справи № 757/24764/16-к є склад дисциплінарних проступків, визначених підпунктом «г» пункту 1, пунктом 2 частини першої статті 106 Закону № 1402-VІІІ, - порушення засад рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; невжиття суддею заходів щодо розгляду заяви, скарги чи справи протягом строку, встановленого законом.
ІІ. ПОЗИЦІЯ ВЕЛИКОЇ ПАЛАТИ ВЕРХОВНОГО СУДУ
70. Велика Палата Верховного Суду дослідила наведені в скарзі та відзиві на неї доводи, перевірила матеріали дисциплінарної справи, заслухала суддю-доповідачку у справі, за наслідками чого зробила такі висновки.
Право, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин
71. На рішення ВРП, ухвалене за результатами розгляду скарги на рішення її Дисциплінарної палати, може бути подана скарга до Великої Палати Верховного Суду [частина сьома статті 266 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України)].
72. Можливість оскаржити рішення ВРП є важливим механізмом забезпечення суддівської незалежності та незалежності судової системи в цілому. Велика Палата Верховного Суду забезпечує виконання гарантій пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) і є визначеним статтею 266 КАС України судовим органом, який має повну юрисдикцію щодо розгляду скарги на рішення.
73. Частиною першою статті 52 Закону № 1798-VIII визначено вичерпний перелік підстав оскарження та скасування рішення ВРП, ухваленого за результатами розгляду скарги на рішення Дисциплінарної палати, а саме:
1) склад ВРП, який ухвалив відповідне рішення, не мав повноважень його ухвалювати;
2) рішення не підписано будь-ким зі складу членів ВРП, які брали участь у його ухваленні;
3) суддя не був належним чином повідомлений про засідання ВРП - якщо було ухвалено будь-яке з рішень, визначених пунктами 2-5 частини десятої статті 51 цього Закону;
4) рішення не містить посилань на визначені законом підстави дисциплінарної відповідальності судді та мотиви, з яких ВРП дійшла відповідних висновків.
74. Велика Палата Верховного Суду повно та всебічно перевіряє рішення, зокрема, на предмет його відповідності вимогам частини першої статті 52 Закону № 1798-VIII.
75. У своїй скарзі ОСОБА_1 не ставить питання про незаконність оскаржуваного рішення з підстав, визначених пунктами 1-3 частини першої статті 52 Закону № 1798-VIIІ.
76. Відповідно до матеріалів справи у засіданні ВРП, яке відбулося 13 листопада 2025 року та у якому Рада ухвалила оскаржуване рішення, взяли участь 12 членів Ради, з яких 7 за результатами голосування проголосували за ухвалення оскаржуваного рішення, 5 - проти. Згідно із ксерокопією рішення воно підписане всіма членами ВРП, які брали участь у його ухваленні.
77. Також установлено, що суддя ОСОБА_1 13 листопада 2025 року взяв участь у засіданні ВРП з розгляду скарги судді на рішення Третьої Дисциплінарної палати ВРП від 8 жовтня 2025 року № 2083/3дп/15-25 про притягнення його до дисциплінарної відповідальності.
78. Велика Палата Верховного Суду не встановила обставин чи підстав, які б указували на те, що: рішення ухвалено неповноважним складом ВРП; його не підписав хтось зі складу членів ВРП, які брали участь у його ухваленні; суддя не був належно повідомлений про засідання ВРП.
79. Отже, Велика Палата Верховного Суду висновує, що не встановила визначених пунктами 1-3 частини першої статті 52 Закону № 1798-VIII підстав для скасування оскаржуваного рішення ВРП.
80. Оцінюючи оскаржуване рішення на наявність у ньому посилань на визначені законом підстави дисциплінарної відповідальності судді та мотиви, з яких ВРП дійшла відповідних висновків, Велика Палата Верховного Суду керується тим, що визначальним критерієм правомірності цього рішення є встановлення дисциплінарним органом обставин, що підтверджує наявність у діях судді ознак дисциплінарного проступку.
81. Відповідно до приписів Закону № 1402-VІІІ дисциплінарний орган та ВРП як орган, який виконує функцію апеляційної інстанції щодо перегляду рішень дисциплінарних палат ВРП, зобов`язані у своїх рішення зазначати, склад якого дисциплінарного проступку встановлено у діях судді.
82. Суддю може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності в порядку дисциплінарного провадження за умисне або внаслідок недбалості порушення засад рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; безпідставне затягування або невжиття суддею заходів щодо розгляду заяви, скарги чи справи протягом строку, встановленого законом, зволікання з виготовленням вмотивованого судового рішення, несвоєчасне надання суддею копії судового рішення для її внесення до Єдиного державного реєстру судових рішень (підпункт «г» пункту 1 та пункт 2 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII).
83. Як зазначено вище, ВРП ухвалила оскаржуване рішення за результатом розгляду скарг на рішення її Третьої Дисциплінарної палати від 8 жовтня 2025 року № 2083/3дп/15-25 про притягнення судді Святошинського районного суду міста Києва ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності.
84. Відповідно до змісту зазначеного рішення Третя Дисциплінарна палата, розглянувши дисциплінарну справу щодо судді ОСОБА_1 , дійшла висновку, з яким частково погодилася Рада, про наявність у діях судді складу дисциплінарного проступку, визначеного підпунктом «г» пункту 1 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII.
85. ВРП, переглядаючи таке рішення її Третьої Дисциплінарної палати, також виснувала про наявність в діях судді ОСОБА_1 складу дисциплінарного проступку, визначеного пунктом 2 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII.
86. За матеріалами справи ці висновки ВРП ґрунтувалися на тому, що суддя ОСОБА_1:
- розглянув клопотання сторони захисту про закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності без участі всіх учасників кримінального провадження, що призвело до істотного порушення засад рівності сторін судового процесу перед законом і судом, засад змагальності сторін;
- суддя допустив порушення строків розгляду кримінальної справи № 757/24764/16-к внаслідок систематичного недбалого ставлення до організації роботи, що підтверджує невжиття заходів щодо розгляду справи у строки, визначені законом.
87. ВРП, ухвалюючи рішення про притягнення судді Святошинського районного суду міста Києва ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, врахувала, що: 1) розгляд суддею клопотання сторони захисту про закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності без участі всіх учасників кримінального провадження призвів до істотного порушення засад рівності сторін судового процесу перед законом і судом, засад змагальності сторін. Наслідком такого порушення стало те, що не всі учасники справи мали можливість ознайомитися з клопотанням, брати участь у судовому засіданні та висловити свою позицію під час вирішення цього питання; 2) суддя, усвідомлюючи, що судовий розгляд цієї справи викликає значний суспільний інтерес, кримінальні правопорушення, які ставляться у вину ОСОБА_6 , стосуються подій Євромайдану, у справі 78 потерпілих, зокрема й два журналісти та шість народних депутатів, хід кримінальної справи систематично висвітлюється в медіа, - не вжив достатніх заходів для забезпечення розгляду справи у визначені законом строки. Суддя не вживав належних заходів реагування щодо неприбуття до суду захисника обвинуваченого, потерпілих, у зв`язку із чим неодноразово відкладав судові засідання, що призвело до спливу строку давності притягнення до кримінальної відповідальності обвинуваченого ОСОБА_6 та закриття кримінального провадження стосовного нього.
Щодо складу дисциплінарного проступку, визначеного підпунктом «г» пункту 1 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII
88. Конституція України постулює, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом (частина перша статті 24).
89. Гарантована Конституцією України рівність усіх людей в їх правах і свободах означає необхідність забезпечення їм рівних правових можливостей як матеріального, так і процесуального характеру для реалізації однакових за змістом та обсягом прав і свобод (абзац п`ятий підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 12 квітня 2012 року № 9-рп/2012). Водночас гарантована Конституцією України рівність громадян перед законом означає рівну для всіх обов`язковість конкретного закону з усіма відмінностями у правах або обов`язках, привілеях чи обмеженнях, які в цьому законі встановлені (абзац другий підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 16 жовтня 2007 року № 8-рп/2007).
90. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства належить рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Ці засади конкретизовані у статтях 21, 22, 56, 135, 136, 288 КПК України.
91. Засада рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом забезпечує гарантії доступності правосуддя та реалізації права на судовий захист, закріпленого в частині першій статті 55 Конституції України; ця засада є похідною від загального принципу рівності громадян перед законом, визначеного частиною першою статті 24 Основного Закону України, і стосується, зокрема, сфери судочинства; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом визначає єдиний правовий режим, який забезпечує реалізацію їхніх процесуальних прав (абзац перший підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).
92. Конституційний Суд України у Рішенні від 1 березня 2023 року № 2-(II)/2023 зазначив, що одним із складників широкої концепції справедливого судового розгляду є принцип рівності можливостей, відповідно до якого кожній стороні має бути надана розумна можливість представляти свою позицію в умовах, які не ставлять її в істотно менш сприятливе становище vis-a-vis її опонента.
93. Завданнями кримінального провадження (стаття 2 КПК України) є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
94. Водночас одним із основних принципів кримінального процесу є змагальність. Призначенням судового процесу є захист прав і законних інтересів громадян та організацій, потерпілих від правопорушення чи злочину, захист особи від незаконного та необґрунтованого обвинувачення, засудження, обмеження її прав і свобод. Його остаточна мета - ухвалити законне й обґрунтоване рішення. Рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості є одними із засад судочинства, визначених статтею 129 Конституції України.
95. За змістом частини третьої статті 21 КПК України кримінальному судочинству притаманно те, що кожен має право на участь у розгляді в суді будь-якої інстанції справи, що стосується його прав та обов`язків, у порядку, визначеному цим Кодексом.
96. Відповідно до частини другої статті 318 КПК України судовий розгляд здійснюється в судовому засіданні з обов`язковою участю сторін кримінального провадження, крім випадків, визначених цим Кодексом. У судове засідання викликаються потерпілий та інші учасники кримінального провадження.
97. Згідно із частиною третьою статті 56 КПК України під час судового провадження в будь-якій інстанції потерпілий має право бути завчасно поінформованим про час і місце судового розгляду, а також брати участь у судовому провадженні.
98. Абзацом першим частини першої статті 135 КПК України визначено, що особа викликається до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою.
99. Згідно із частиною першою статті 136 КПК України належним підтвердженням отримання особою повістки про виклик або ознайомлення з її змістом іншим шляхом є розпис особи про отримання повістки, в тому числі на поштовому повідомленні, відеозапис вручення особі повістки, будь-які інші дані, які підтверджують факт вручення особі повістки про виклик або ознайомлення з її змістом.
100. Отже, право особи на участь у розгляді справи, що стосується її прав та обов`язків, гарантоване статтею 21 КПК України, є складовою засад кримінального судочинства та підлягає забезпеченню судом. Таке право конкретизовано у частині третій статті 56 КПК України, якою визначено обов`язок суду забезпечити потерпілому можливість бути завчасно поінформованим про час і місце судового розгляду і брати участь у ньому.
101. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні у справі «Салов проти України» (№ 65518/01, від 6 вересня 2005 року) зазначив, що принцип рівності сторін у процесі - у розумінні «справедливого балансу» - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в умовах, які не ставлять її в істотно невигідне становище відносно другої сторони. Принцип змагальності означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них.
102. ЄСПЛ у рішенні у справі «Мінак та інші проти України» (№ 19086/12, від 7 лютого 2019 року) наголосив, що кожній стороні має бути забезпечена можливість ознайомитися із зауваженнями або доказами, наданими іншою стороною, та надати власні зауваження з цього приводу. Під загрозою стоїть впевненість сторін у функціонуванні правосуддя, яке ґрунтується на усвідомленні того, що вони мали змогу висловити свою позицію щодо кожного документа в матеріалах справи.
103. У справі «Лазаренко та інші проти України» (№ 70329/12, від 27 червня 2017 року) ЄСПЛ підтвердив, що принцип змагальності та принцип рівності сторін є основоположними компонентами концепції «справедливого судового розгляду» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції.
104. Частиною другою статті 288 КПК України визначено, що під час розгляду питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності суд зобов`язаний з`ясувати думку потерпілого щодо можливості звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності.
105. Згідно із частиною третьою статті 288 КПК України суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, визначених законом України про кримінальну відповідальність.
106. З аналізу змісту цих правових норм однозначно випливає, що розгляд клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності та на підставі цього закриття кримінального провадження має відбутися з участю потерпілого із з`ясуванням його думки щодо можливості звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності.
107. В аспекті наведеного потрібно зауважити, що загалом повідомлення, зокрема, потерпілого про судове засідання є не правом суду, а його процесуальним обов`язком. Належне повідомлення особи - учасника кримінального провадження - є передумовою реалізації ним процесуальних прав: брати участь у судовому засіданні; надавати пояснення, показання тощо.
108. Відповідно до установлених ВРП та її дисциплінарним органом обставин 12 лютого 2024 року розглядалося клопотання про відвід судді Святошинського районного суду міста Києва ОСОБА_1, у задоволенні якого відмовлено.
109. 16 лютого 2024 року суд першої інстанції просив слідчого надати дозвіл на доставлення обвинуваченого ОСОБА_6 до Святошинського районного суду міста Києва на 29 лютого 2024 року.
110. Відомостей щодо повідомлення учасників провадження, зокрема й потерпілих та їхніх представників, про дату, час і місце судового засідання, призначеного на 29 лютого 2024 року, у спосіб, встановлений частиною першою статті 135 КПК України, матеріали судової справи № 757/24765/16-к не містять.
111. Відомостей про те, що сторона захисту чи суд надсилали клопотання захисника Вознюк Н. А. про закриття кримінального провадження стороні обвинувачення, в матеріалах провадження немає.
112. У судовому засіданні, призначеному на 29 лютого 2024 року, Святошинський районний суд міста Києва у складі головуючого судді ОСОБА_1 ухвалою від 29 лютого 2024 року ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, визначених частиною четвертою статті 41, статтею 340; частиною четвертою статті 41, частиною третьою статті 365; частиною третьою статті 27, частиною третьою статті 365 (у редакції від 07 квітня 2011 року); частиною третьою статті 27, частиною другою статті 171 (у редакції 
Закону від 5 квітня 2001 року № 2341-ІІІ); частиною третьою статті 27, частиною другою статті 346 (у редакції Закону від 15 квітня 2008 року № 270-VI) КК України, у зв`язку з закінченням строків давності від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 КК України звільнив, а кримінальне провадження стосовно ОСОБА_6 - закрив. Цивільні позови потерпілих ОСОБА_15 до МВС України, ОСОБА_16 , ОСОБА_9 , СБУ про відшкодування збитків; ОСОБА_17 до держави України, а також ОСОБА_13 , ОСОБА_18 , ОСОБА_14 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 до ОСОБА_6 , ГУ МВС України у Львівській області про відшкодування моральної шкоди - залишив без розгляду. Вирішив долю речових доказів.
113. Зі встановлених у справі обставин випливає, що у судовому засіданні 29 лютого 2024 року суддя ОСОБА_1:
- розглянув та задовольнив клопотання захисника про закриття кримінального провадження за відсутності потерпілих та їхніх представників, яких не було належно повідомлено про дату, час і місце засідання у спосіб, визначений частиною першою статті 135 КПК України;
- не надав присутньому прокурору можливості ознайомитися зі змістом клопотання захисника, незважаючи на його прохання;
- проігнорував копію підозри обвинуваченого в іншому кримінальному провадженні, долученої прокурором до матеріалів справи.
114. Наведене підтверджує порушення обов`язку суду, визначеного у частині третій статті 56 та частині другій статті 288 КПК України, - завчасно повідомити потерпілих та з`ясувати їхню думку щодо можливості звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності. Київський апеляційний суд в ухвалі від 18 квітня 2024 року у справі № 757/24765/16-к зазначив, що суд зобов`язаний щонайменше повідомити потерпілого у встановлений законом спосіб про надходження клопотання та його зміст.
115. Ураховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду вважає правильним висновок ВРП та її Дисциплінарної палати про те, що та обставина, що суддя ОСОБА_1 не викликав у судове засідання учасників кримінального провадження та не повідомив їх про надходження до суду клопотання захисника, не сприяло завданням кримінального провадження, визначеним статтею 2 КПК України, а підтверджує порушення суддею очевидних і зрозумілих вимог процесуального закону та недбале ставлення до своїх обов`язків. 
116. Тож розгляд судом під головуванням судді ОСОБА_1 клопотання сторони захисту про закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності без участі всіх учасників кримінального провадження призвів до істотного порушення засад рівності сторін судового процесу перед законом і судом, засад змагальності сторін. Наслідком такого порушення стало те, що не всі учасники справи мали можливість ознайомитися з клопотанням, брати участь у судовому засіданні та висловити свою позицію під час вирішення цього питання, як це визначено частиною третьою статті 56 та частиною другою статті 288 КПК України.
117. Як під час дисциплінарного провадження, так і під час оскарження рішення ВРП суддя ОСОБА_1 твердив, зокрема, про те, що потерпілі, які не були в судовому засіданні 29 лютого 2024 року, не бажали взагалі з`являтися до суду. За увесь тривалий період розгляду кримінального провадження не було жодного разу, коли б потерпілі, які бажали відвідувати судові засідання, не знали про дату судового засідання. Потерпілі регулярно телефонували до секретаря судового засідання на робочий та мобільний телефон, номери яких їм були відомі.
118. Велика Палата Верховного Суду відхиляє такі доводи, оскільки, як правильно зазначила ВРП, такі обставини не можуть підтверджувати наявність об`єктивних підстав, які могли б вважатися обґрунтованим виправданням порушення ним вимог частини третьої статті 56 КПК України.
119. Інші доводи скаржника, зокрема щодо нерозгляду іншим складом суду клопотання про закриття кримінального провадження протягом майже двох років після скасування судом апеляційної інстанції ухвали Святошинського районного суду міста Києва від 29 лютого 2024 року (про закриття провадження), не стосуються суті порушень, допущених ОСОБА_1 .
120. З огляду на викладене Велика Палата Верховного Суду погоджується із висновком ВРП та її Дисциплінарної палати про встановлення у діях судді ОСОБА_1 складу дисциплінарного проступку, визначеного підпунктом «г» пункту 1 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII.
Щодо складу дисциплінарного проступку, визначеного пунктом 2 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII
121. Вивчивши подану скаргу, дослідивши матеріали дисциплінарної справи, ВРП визнала необґрунтованими висновки її Дисциплінарної палати про невстановлення у діях судді складу дисциплінарного проступку, визначеного пунктом 2 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII, визначивши склад дисциплінарного проступку - невжиття заходів щодо розгляду справи у строки, встановлені законом.
122. Згідно з пунктом 1 частини сьомої статті 56 Закону № 1402-VIII суддя зобов`язаний своєчасно, справедливо та безсторонньо розглядати і вирішувати судові справи відповідно до закону з дотриманням засад і правил судочинства.
123. Відповідно до частини першої статті 7 Закону № 1402-VIII кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.
124. Згідно з приписами частини другої статті 129 Конституції України основною засадою судочинства є, зокрема, розумні строки розгляду справи судом.
125. Відповідно до пункту 21 частини першої статті 7 КПК України однією із загальних засад кримінального провадження є розумність строків.
126. Частинами першою - третьою статті 28 КПК України визначено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та ухвалення процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати визначені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.
127. Проведення досудового розслідування у розумні строки забезпечує прокурор, слідчий суддя (в частині строків розгляду питань, віднесених до його компетенції), а судового провадження - суд.
128. Критеріями для визначення розумності строків кримінального провадження є: 1) складність кримінального провадження, яка визначається з урахуванням кількості підозрюваних, обвинувачуваних та кримінальних правопорушень, щодо яких здійснюється провадження, обсягу та специфіки процесуальних дій, необхідних для здійснення досудового розслідування тощо; 2) поведінка учасників кримінального провадження; 3) спосіб здійснення слідчим, прокурором і судом своїх повноважень.
129. Згідно із частинами першою, другою статті 114 КПК України для забезпечення виконання сторонами кримінального провадження вимог розумного строку слідчий суддя, суд має право встановлювати процесуальні строки у межах граничного строку, визначеного цим Кодексом, з урахуванням обставин, встановлених під час відповідного кримінального провадження.
130. Будь-які строки, що встановлюються прокурором, слідчим суддею або судом, не можуть перевищувати меж граничного строку, визначеного цим Кодексом, та мають бути такими, що дають достатньо часу для вчинення відповідних процесуальних дій або ухвалення процесуальних рішень та не перешкоджають реалізації права на захист.
131. Частина перша статті 318 КПК України визначає, що судовий розгляд має бути проведений і завершений протягом розумного строку.
132. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється залежно від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмета спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Смірнова проти України» (Smirnov v. Ukraine), заява № 36655/02, від 8 листопада 2005 року).
133. На підставі усталеної практики ЄСПЛ розумність тривалості судового провадження оцінюється з огляду на такі критерії: (1) правова та фактична складність справи; (2) поведінка заявника та інших учасників провадження; (3) поведінка органів державної влади, насамперед суду; (4) характер процесу та його значення для заявника (рішення у справах «Літоселітіс проти Греції» від 5 лютого 2004 року, «Смірнова проти України» від 8 листопада 2005 року, «Юртаєв проти України» від 31 січня 2006 року, «Матіка проти Румунії» від 2 листопада 2006 року, «Вергельський проти України» від 12 березня 2009 року).
134. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, ухвалення процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.
135. Як установлено під час дисциплінарного провадження, кримінальна справа № 757/24764/16-к перебувала у провадженні судді ОСОБА_1 із 7 липня 2016 року до 29 лютого 2024 року, тобто 7 років та понад 7 місяців.
136. Ця справа стосувалася подій Революції Гідності - застосування підрозділами «Беркут», зокрема підрозділом БМОП при ГУ МВС у Львівській області під командуванням підполковника ОСОБА_6 , до протестувальників фізичної сили та спеціальних засобів у порушення Конституції України, Закону України «Про міліцію» та Правил застосування спеціальних засобів.
137. Відповідно до обвинувального акта у кримінальному провадженні № 42016000000000385 від 5 лютого 2016 року колишній командир БМОП «Беркут» при ГУ МВС України у Львівській області ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, визначених частиною четвертою статті 41, статтею 340, частиною четвертою статті 41, частиною третьою статті 365 (у редакції від 7 квітня 2011 року), частиною третьою статті 27, частиною третьою статті 365, частиною третьою статті 27, частиною другою статті 171 (в редакції від 5 квітня 2001 року), частиною третьою статті 27, частиною другою статті 346 (в редакції від 15 квітня 2008 року) КК України (справа № 757/24764/16-к).
138. Відповідно до частини першої статті 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: 1) два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який визначене покарання менш суворе, ніж обмеження волі; 2) три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який визначено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який визначено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років; 3) п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, визначеного у пункті 2 цієї частини; 4) десять років - у разі вчинення тяжкого злочину; 5) п`ятнадцять років - у разі вчинення особливо тяжкого злочину.
139. Частиною першою статті 285 КПК України визначено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, визначених законом України про кримінальну відповідальність.
140. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 284 КПК України кримінальне провадження закриває суд у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.
141. Частиною третьою статті 288 КПК України визначено, що суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, визначених законом України про кримінальну відповідальність.
142. Відповідно до матеріалів дисциплінарного провадження строки притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності згідно із правилами статті 49 КК України сплили 18 лютого 2024 року.
143. Своєю чергою закінчення строків притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності має наслідком звільнення його від кримінальної відповідальності та є самостійною підставою для закриття кримінального провадження.
144. Повертаючись до кваліфікації такого діяння, як невжиття заходів щодо розгляду справи, яке ставиться в провину судді ОСОБА_1, потрібно зазначити, що критеріями оцінки належності поведінки судді у цьому аспекті можуть бути: своєчасність призначення справи до розгляду; тривалість інтервалів між судовими засіданнями; обґрунтованість відкладення розгляду справи чи оголошення перерв у судовому засіданні; повнота підготовки справ до розгляду; повнота вжитих суддею заходів щодо усунення обставин, які унеможливлюють розгляд справи чи спричиняють його затягування; належність та дієвість контролю з боку судді за виконанням службових обов`язків працівниками суду, зокрема й щодо формування та надіслання судових повісток / кореспонденції, за своєчасністю виконання запитів суду іншими органами тощо.
145. ЄСПЛ неодноразово висловлював позицію, згідно з якою відкладення розгляду справи має бути з об`єктивних причин і не суперечити дотриманню розгляду справи у розумні строки. Так, у пункті 23 рішення від 6 вересня 2007 року у справі «Цихановський проти України» (Tsykhanovsky v. Ukraine), заява № 3572/03, ЄСПЛ зазначив, що саме національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Суд нагадує, що він зазвичай визнає порушення пункту 1 статті 6 Конвенції у справах, які порушують питання, подібні до тих, що порушуються у цій справі. Аналогічну позицію висловлено у рішеннях ЄСПЛ «Смірнова проти України» (Smirnov v. Ukraine), заява № 36655/02, від 8 листопада 2005 року та «Карнаушенко проти України» (Karnaushenko v. Ukraine), заява № 23853/02, від 30 листопада 2006 року.
146. ЄСПЛ також неодноразово наголошував, що зволікання державних органів, які призвели до завершення відповідних строків притягнення до відповідальності, є порушенням Конвенції (рішення у справах: «V.K. проти Росії», № 68059/13, § 185, від 7 березня 2017 року; «Kraulaidis проти Литви», № 76805/11, §§ 58, 63, від 8 листопада 2016 року). Право на доступ до суду включає не лише формальну можливість подати заяву та взяти участь у засіданнях, а й право на отримання рішення упродовж розумного строку. Невиконання судами цього обов`язку розцінюється ЄСПЛ як відмова у правосудді (justice delayed is often justice denied).
147. Додатковій оцінці в цій справі підлягають такі її особливі аспекти, як суспільне значення кримінальної справи № 757/24764/16-к, її складність, поведінка учасників провадження та реакція судді, а також судове навантаження.
Суспільне значення справи та її значущість для потерпілих
148. Кримінальна справа № 757/24764/16-к стосується подій Революції Гідності - застосування підрозділами «Беркут» сили проти мирних протестувальників 18 лютого 2014 року. Ці події мають фундаментальне значення для українського суспільства та авторитету судової влади. Перебіг розгляду справи систематично висвітлювався в медіа, засідання відвідували вітчизняні та іноземні журналісти, представники міжнародних правозахисних місій. У цій справі - 78 потерпілих, зокрема й два журналісти та шість народних депутатів України.
149. Суддя, спілкуючись з учасниками справи на кожному засіданні, усвідомлював вагу цієї справи для потерпілих та легітимність їхніх очікувань щодо своєчасного розгляду, а також міг прогнозувати наслідки можливого спливу строків давності. Показово, що у скарзі на рішення Третьої Дисциплінарної палати суддя ОСОБА_1 сам зазначив: «Про те, що закінчуються строки давності 18 лютого 2024 року, знали як прокурори, так і потерпілі, оскільки про це вони не раз піднімали дискусію як під час судових засідань, так і поза ними».
Складність справи
150. Велика Палата Верховного Суду визнає, що справа № 757/24764/16-к є складною: її матеріали станом на день закриття складали 58 томів, у справі - 78 потерпілих та 79 свідків, обвинуваченому інкримінувалося вчинення низки злочинів. Водночас обвинуваченою була одна особа, аналізувалося 4 епізоди, що відбулися в один день, в одному місці, протягом двох годин.
151. Переконливим доказом того, що справа не є настільки складною, щоб об`єктивно унеможливити її розгляд у розумний строк, є розгляд кримінальної справи № 759/3498/15-к цим самим судом у цей самий період. Значно складніша справа (5 обвинувачених, 80 епізодів, 250 томів, 800 висновків експертиз, понад 3 терабайти відеоматеріалів, 120 потерпілих, понад 200 свідків) завершена ухваленням вироку обсягом близько 1 700 сторінок за 7 років та 8 місяців. Розгляд справи під головуванням судді ОСОБА_1 тривав стільки ж, втім без ухвалення рішення по суті.
Поведінка учасників провадження та реакція судді
152. Встановлено, що 49 засідань було відкладено з вини захисника обвинуваченого. Водночас суддя ОСОБА_1:
- лише один раз звернувся до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури щодо поведінки захисника, незважаючи на неодноразові звернення сторони обвинувачення та потерпілих;
- не реагував на клопотання прокурора (3 січня 2024 року) про залучення захисника з Центру безоплатної правової допомоги;
- на засіданні 1 серпня 2023 року не скористався правом, наданим частиною четвертою статті 81 КПК України, залишити без розгляду повторний відвід, що мав ознаки зловживання правом, хоча прокурор звертав на це увагу;
- призначав засідання в дати, коли заздалегідь (з огляду на конвоювання обвинуваченого в іншій справі) мав розуміти неможливість їх проведення 
(25-28 грудня 2023 року), що доводить штучне створення видимості активного розгляду;
- понад 14 разів призначав наступне засідання з інтервалом більш ніж один місяць, планував лише на 2-3 засідання на майбутній період, ігноруючи клопотання про планування судового розгляду на більш тривалий строк.
153. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для її руху є порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Смірнова проти України», заява № 36655/02, від 8 листопада 2005 року).
Судове навантаження
154. Велика Палата Верховного Суду враховує, що рівень навантаження судді ОСОБА_1 є значним (зокрема, у 2021 році - 652 кримінальних провадження, у 2023 році - 710). Водночас відповідно до правової позиції, сформульованої у пункті 136 постанови Великої Палати від 16 жовтня 2025 року (справа № 990SCGC/35/25), саме лише суддівське навантаження не може бути єдиним та достатнім виправданням розгляду справи поза межами встановленого строку, якщо встановлені обставини, що показують невжиття суддею всіх можливих процесуальних і організаційних заходів задля належної підготовки та розгляду справи.
155. Як зазначено вище, ВРП встановила, що суддя ОСОБА_1 порушив строки розгляду кримінальної справи № 757/24764/16-к внаслідок систематичного недбалого ставлення до організації роботи.
156. Суддя на підтвердження відсутності порушень у його діях акцентував увагу на тому, що протягом розгляду справи № 757/24764/16-к було призначено 226 судових засідань. ВРП ж констатувала, що фактично відбулося 133 судових засідання, 93 судових засідання відкладено або справу знято з розгляду. Отже, 41 % судових засідань не відбулися.
157. Судові засідання 49 разів суд відкладав у зв`язку з неявкою захисника обвинуваченого та за її клопотаннями. Суддя лише одного разу звернувся до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури стосовно поведінки адвоката. Інших заходів реагування, як установила ВРП, суддя до адвоката протягом тривалого періоду не вживав, незважаючи на їх ініціювання стороною обвинувачення.
158. Під час засідання у ВРП та у своїй скарзі суддя ОСОБА_1 зазначає, що розгляд справи у зв`язку з неявкою захисника відкладався з поважних причин, як-от: зайнятість в іншому кримінальному провадженні, непрацездатність оформлена лікарняним, у відпустці тощо.
159. Відповідно до матеріалів кримінального провадження (заяви від 25 жовтня 2018 року) потерпілі подавали заяви про зловживання захисником процесуальними права шляхом зриву судових засідань, які були попередньо узгоджені, втім сторона захисту не з`явилася у такі судові засіданні у зв`язку із зайнятістю в іншій справі. 20 грудня 2018 року прокурор у судовому засіданні заявляв клопотання про вирішення питання щодо поважності неприбуття захисника 5 грудня 2018 року.
160. Велика Палата Верховного Суду, не вдаючись до оцінки та аналізу конкретних обставин поважності причин неявки захисника в судові засідання, вважає за неодмінне звернути увагу на те, що поважність причин неявки у судове засідання є оціночним поняттям, зміст якого визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням принципів розумності, добросовісності та належного здійснення процесуальних прав. Наприклад, саме собою посилання на зайнятість в іншому судовому засіданні не може автоматично визнаватися поважною причиною, особливо за браком доказів неможливості забезпечити участь іншого захисника чи належно спланувати професійну діяльність. 
161. Потрібно врахувати те, що захисник, подаючи клопотання про відкладення розгляду справи з різних причин (21, 27 грудня 2023 року), не завжди долучала докази на підтвердження поважності згаданих причин неявки, зазначаючи про їх подання додатково. На день розгляду справи такі докази надані суду не були. На ці обставини звертав увагу прокурор у клопотанні від 03 січня 2024 року про залучення захисника для обвинуваченого з Регіонального центру з надання безоплатної правової допомоги у місті Києві. Відповідно до протоколу судового засідання від 03 січня 2024 року головуючий суддя ОСОБА_1 не відреагував на це клопотання прокурора та відклав розгляд кримінального провадження.
162. ВРП наголосила, що прокурори вживали заходів для забезпечення розгляду справи в розумні строки. Зокрема, неодноразово подавали як усно, так і письмово клопотання про дотримання розумних строків (8 листопада 2022 року, 5 лютого 2024 року), клопотання про призначення засідань з урахуванням графіків відключення світла (1, 8 листопада, 6 грудня 2022 року), які підтримали потерпілі та їхні представники, клопотання про виклик свідків, зокрема й тих, хто проходить військову службу (від 18 липня, 4, 24 жовтня 2023 року, 3 січня 2024 року), та установила фактичне їх неврахування головуючим суддею ОСОБА_1
163. Засідання 1 серпня 2023 року було відкладено у зв`язку із заявленням обвинуваченим повторного відводу головуючому судді з підстав, які суд вже розглядав.
164. Відповідно до частини четвертої статті 81 КПК України, якщо повторно заявлений відвід має ознаки зловживання правом на відвід з метою затягування кримінального провадження, суд, який здійснює провадження, має право залишити таку заяву без розгляду. Прокурор зауважив, що такий відвід вже заявлявся, тому це є зловживанням правом з метою зірвати судове засідання, на яке прибули свідки з інших областей. Однак суддя не відреагував на доводи прокурора і не продовжив розгляду справи після вирішення відводу, незважаючи на відповідне клопотання прокурора та потерпілих.
165. Згідно з інформацією з Єдиного державного реєстру судових рішень 3 та 26 травня 2023 року Святошинський районний суд міста Києва розглядав заяви сторони захисту про відвід судді ОСОБА_1 з аналогічних підстав. Тому твердження ОСОБА_1 про те, що відвід ОСОБА_6 був заявлений вперше, є безпідставним.
166. Велика Палата Верховного Суду погоджується з позицією ВРП про те, що у разі системних дій учасників процесу, що призводять до затягування процесу, вирішальною є саме активна позиція судді. У цій справі суддя не використав своїх повноважень для належної реакції на такі дії [зазначені вище], що в остаточному підсумку призвело до закінчення строку притягнення особи до кримінальної відповідальності та закриття провадження.
167. Також Велика Палата Верховного Суду вважає правильним висновок ВРП, що суддя мав вживати всіх необхідних заходів щодо неухильного дотримання процесуальних строків у межах їх розумності. Водночас рівень судового навантаження, складність справи якому в сукупності з іншими обставинами ВРП надала оцінку в оскаржуваному рішенні, не є в цьому випадку тими обставинами, що підтверджують правомірність дій судді.
168. Велика Палата Верховного Суду погодилася з тим, що у цій справі розумні строки розгляду дотримані не були, оскільки завершення розгляду справи під головуванням судді ОСОБА_1 закінчилося звільненням від відповідальності та від покарання особи у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Судовий розгляд під головуванням судді ОСОБА_1 тривав 7 років та понад 7 місяців, що не можна вважати об`єктивно необхідним чи недостатнім для вчинення відповідних дій з вирішення справи.
169. Відкладаючи судові засідання, суд мав забезпечити необхідний баланс між дотриманням прав сторони і розглядом справи протягом встановленого законом строку або хоча б у межах строків давності, встановлених КПК України.
170. У контексті цього є доречним зазначення ВРП про те, що суддя, зважаючи на динаміку розгляду справи, мав би розуміти ризики закінчення строку притягнення до кримінальної відповідальності та змінити підхід до організації процесу, зокрема й щодо частоти призначення судових засідань та їх якості. Та обставина, що менш як половина призначених судових засідань не відбулися, підтверджує факт недоліків в організації розгляду справи.
171. Під час визначення складу дисциплінарного проступку оцінці підлягали не окремі процесуальні дії, а хід і загальна тривалість строку розгляду кримінальної справи, на підставі чого ВРП дійшла висновку, що проаналізоване нею високе судове навантаження з урахуванням процесуальної поведінки судді у справі не виправдовують допущених порушень, оскільки суддя не вчиняв заходів з належною сумлінністю щодо забезпечення дотримання відповідних процесуальних вимог у встановлені строки.
172. Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах (до прикладу, але не виключно, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2024 року в справі № 990SCGC/20/24 та від 21 липня 2025 у справі № 990SCGC/19/25) неодноразово висновувала, що пунктом 2 частини першої статті 106 
Закону № 1402-VIII визначено два різні за складом дисциплінарні проступки: безпідставне затягування розгляду справи (перший) і (або) невжиття суддею заходів щодо розгляду справи протягом строку, встановленого законом (другий).
173. Якщо йдеться про безпідставне затягування розгляду справи, то таке може бути вчинено тільки умисно. Суддя усвідомлює, що немає об`єктивних перешкод для розгляду справи (заяви, скарги) у строки, встановлені законом, однак цього не виконує, а спрямовує свої дії чи бездіяльність на затягування розгляду.
174. Натомість суб`єктивна сторона дисциплінарного проступку «невжиття суддею заходів щодо розгляду справи (заяви, скарги) у строки, визначені законом» характеризується недбалістю як формою вини. Суддя через погану організацію своєї роботи, недостатню компетентність тощо, не маючи об`єктивно непереборних перешкод, не вжив відповідних процесуальних заходів для своєчасного розгляду справи (заяви, скарги), хоча повинен був і міг усвідомлювати можливість внаслідок цього порушення строків розгляду справи (заяви, скарги) та інших негативних наслідків.
175. З урахуванням наведеного Велика Палата Верховного Суду вважає обґрунтованими висновки ВРП про встановлення у діях скаржника складу дисциплінарного проступку, визначеного пунктом 2 частини першої статті 106 Закону № 1402-VІІІ.
176. Наслідки встановлених порушень є невідворотними: внаслідок спливу строку давності (18 лютого 2024 року) кримінальне провадження закрито, що унеможливило виконання завдань кримінального провадження, визначених статтею 2 КПК України, - притягнення винуватця до відповідальності, відновлення прав потерпілих, встановлення судом правової кваліфікації дій обвинуваченого у законному та вмотивованому рішенні. З погляду «звичайної розсудливої людини» (частина шістнадцята статті 49 Закону № 1798-VIII) сукупність доказів однозначно підтверджують наявність у діях судді ОСОБА_1 складу дисциплінарного проступку, визначеного у пункті 2 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII.
177. Неспроможність суду забезпечити за понад 7 років належний розгляд справи, яка має надзвичайну суспільну вагу і є важливою для авторитету судової влади, суперечить праву на справедливий суд у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції та підриває довіру суспільства до правосуддя.
178. З урахуванням наведеного Велика Палата Верховного Суду вважає обґрунтованими висновки ВРП про наявність у діях скаржника, крім дисциплінарного проступку, визначеного підпунктом «г» пункту 1 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII, також складу дисциплінарного проступку, визначеного у пункті2 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII.
Щодо пропорційності дисциплінарного стягнення
179. Відповідаючи на доводи скарги щодо непропорційності застосованого виду дисциплінарного стягнення, потрібно зазначити таке.
180. Відповідно до частини другої статті 109 Закону № 1402-VIII, частини п`ятої статті 50 Закону № 1798-VIIІ під час обрання виду дисциплінарного стягнення стосовно судді враховуються характер дисциплінарного проступку, його наслідки, особа судді, ступінь її вини, наявність інших дисциплінарних стягнень, інші обставини, що впливають на можливість притягнення судді до дисциплінарної відповідальності. Дисциплінарне стягнення застосовується з урахуванням принципу пропорційності.
181. ВРП, частково скасовуючи рішення Третьої Дисциплінарної палати та визначаючи пропорційність виду дисциплінарного стягнення, урахувала характер допущених суддею ОСОБА_1 дисциплінарних проступків та вимоги статті 109 Закону № 1402-VIII і статті 50 Закону № 1798-VIIІ [обставини, що впливають на можливість притягнення судді до дисциплінарної відповідальності].
182. Водночас, оскільки перегляд рішення Третьої Дисциплінарної палати ВРП відбувся також за скаргами скаржників - прокурора Офісу Генерального прокурора Супруна О. О., потерпілого ОСОБА_2 - ВРП могла застосувала до судді суворіше дисциплінарне стягнення, ніж те, яке було застосоване до нього Дисциплінарною палатою.
183. Велика Палата Верховного Суду поділяє позицію ВРП щодо того, що допущені згаданим суддею порушення: мали систематичний характер; вчинені внаслідок грубої недбалості; призвели до невідворотних наслідків - спливу строків притягнення до кримінальної відповідальності, закриття провадження та неможливість виконання завдань кримінального судочинства у суспільнозначущій справі, що стосується подій Революції Гідності. Ці наслідки є особливо тяжкими, зважаючи на конституційну цінність справедливого правосуддя, правомірні очікування суспільства та потерпілих, які понад десять років брали активну участь у кримінальному провадженні.
184. Водночас суддя ОСОБА_1 не притягувався раніше до дисциплінарної відповідальності, має позитивну характеристику голови суду, а порушення кваліфіковано як вчинені внаслідок недбалості, а не умислу. Ці обставини ВРП врахувала, визначивши стягнення у виді подання про тимчасове, строком на два місяці, відсторонення від здійснення правосуддя з позбавленням права на отримання доплат до посадового окладу та обов`язковим направленням до Національної школи суддів України для підвищення кваліфікації з питань застосування норм КПК України та подальшим кваліфікаційним оцінюванням.
185. Наведене дає підстави для висновку, що ВРП обрала дисциплінарне стягнення з дотриманням принципу пропорційності, а тому доводи скаржника про непропорційність є необґрунтованими.
186. Інші доводи та міркування, викладені у скарзі ОСОБА_1 , також не спростовують правильності висновків ВРП та не впливають на кваліфікацію допущених ним порушень.
Висновки за результатами розгляду скарги
187. Згідно із частиною восьмою статті 266 КАС України Велика Палата Верховного Суду за наслідками розгляду справи щодо оскарження рішення ВРП, ухваленого за результатами розгляду скарги на рішення її Дисциплінарної палати, може скасувати оскаржуване рішення ВРП або залишити його без змін.
188. Велика Палата Верховного Суду констатує, що ВРП, ухвалюючи зазначене рішення, діяла на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою вони надані; безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо та пропорційно. Рішення містить обґрунтовані мотиви, з яких ВРП дійшла висновку про наявність фактичних та правових підстав для застосування до судді дисциплінарного стягнення.
189. З огляду на те, що Велика Палата Верховного Суду не встановила підстав для задоволення скарги ОСОБА_1 , оскаржуване рішення ВРП від 13 листопада 2025 року № 2447/0/15-25 підлягає залишенню без змін.
Керуючись статтями 266, 341, 344, 349, 350, 356, 359 КАС України, Велика Палата Верховного Суду
ПОСТАНОВИЛА:
Скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вищої ради правосуддя від 13 листопада 2025 року № 2447/0/15-25 «Про часткове скасування рішення Третьої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 8 жовтня 2025 року № 2083/3дп/15-25 про притягнення судді Святошинського районного суду міста Києва ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та ухвалення нового рішення» - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя С. О. Погрібний

Суддя-доповідач О. А. Губська
Судді:	О. О. О. Банасько О. В. Білоконь О. О. Л. Булейко І. І. А. Воробйова А. А. А. Ємець Л. Л. Ю. Кишакевич В. В. В. Король М. В. Мазур		Н. М. Мартинюк Н. С. Стефанів Т. Г. Стрелець О. В. Ступак І. В. Ткач О. С. Ткачук В. Ю. Уркевич	
Постанову оформив суддя Погрібний С. О. у порядку частини третьої статті 355 КАС України.