ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/21653/22 Прізвище судді (суддів) першої інстанції: Аляб`єв І.Г., 
Суддя-доповідач Кобаль М.І. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого Кобаля М.І.,
суддів Бужак Н.П., Штульман І.В.,
при секретарі Литвин С.В.
за участю:
представника позивача: Колісника О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 17 березня 2026 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного державного виконавця Подільського відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального Міністерства юстиції (м. Київ) Полінського Б.А., третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 про визнання протиправною і скасування постанови про накладення штрафу, - 

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного державного виконавця Подільського відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального Міністерства юстиції (м. Київ) Полінського Б.А. (далі по тексту - відповідач, головний державний виконавець Полінський Б.А.) в якому просила суд визнати протиправною і скасувати постанову про накладення штрафу від 29.11.2022 № 69990204 за невиконання рішення Подільського районного суду м. Києва від 11.06.2021 у справі № 758/14687/18 у розмірі 1700,00 грн.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 17 березня 2026 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, позивачка, через свого представника, подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, який з`явився у призначене судове засідання, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а оскаржуване рішення скасувати, виходячи з наступного. 
Згідно із п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Частиною 1 ст. 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Як підтверджується матеріалами справи, рішенням Подільського районного суду міста Києва від 11.06.2021 у справі № 758/14687/18 позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей Подільської районної в місті Києві державної адміністрації про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини, визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною - задоволено частково.
Зобов`язано до ОСОБА_1 усунути перешкоди ОСОБА_2 у вихованні та спілкуванні з дітьми - сином ОСОБА_3 та донькою ОСОБА_4 .
Визначено спосіб участі ОСОБА_2 у спілкуванні та вихованні дітей шляхом встановлення батьку графіку зустрічей та спілкування з дітьми - сином ОСОБА_3 та донькою ОСОБА_4 .
Встановлено ОСОБА_2 графік зустрічей та спілкування з дітьми - ОСОБА_3 та донькою ОСОБА_4 :
- кожного вівторка та середи з 14.00 год. до 20.00 год. за місцем проживання дітей або в іншому місці, з правом забирати дітей в цей день з дитячих учбових закладів (з урахуванням режиму дня дітей), з повідомленням про це ОСОБА_1 , з обов`язковим поверненням дітей до місця проживання;
- кожної першої та третьої суботи місяця з 10.00 год. до 19.00 год. за місцем проживання дітей або в іншому місці, з правом відвідувати разом з дітьми виховально-розважальні установи та заклади (цирк, гральні майданчики, спортивні секції та майданчики, кінотеатри, заходи громадського харчування, театри, установи, магазини тощо), з повідомленням про такі відвідування ОСОБА_1 , з обов`язковим дотриманням режиму дня дітей, їх потреб і інтересів та поверненням дітей до місця проживання;
- кожної другої та четвертої неділі місяця з 10.00 год. до 19.00 год. за місцем проживання дітей або в іншому місці, з правом відвідувати разом з дітьми виховально-розважальні установи та заклади (цирк, гральні майданчики, спортивні секції та майданчики, кінотеатри, заходи громадського харчування, театри, установи, магазини тощо), з повідомленням про такі відвідування ОСОБА_1 , з обов`язковим дотриманням режиму дня дітей, їх потреб і інтересів та поверненням дітей до місця проживання;
- щорічно проводити з дітьми половину зимових, весняних, літніх та осінніх канікул, з повідомленням ОСОБА_1 про місце перебування дітей, з обов`язковим дотриманням режиму дня дітей, їх потреб і інтересів та поверненням дітей до місця проживання.
Зобов`язано ОСОБА_2 завчасно попереджати ОСОБА_1 про неможливість зустрічі з дітьми, відповідно до визначеного йому графіку.
Визначити, що місцем, з якого батько - ОСОБА_2 забирає дітей у вихідні дні, є адреса їх зареєстрованого місця проживання з матір`ю ОСОБА_1 .
У разі хвороби дітей, якщо це припадає на день зустрічі, переносити зустріч на іншу погоджену з батьком дату, враховуючи інтереси дітей, їх стан здоров`я та потреби у повноцінному розвитку відповідно до віку дітей.
В іншій частині позовних вимог - відмовлено.
05.09.2022 Подільським районним судом міста Києва видано виконавчий лист.
05.10.2022 головним державним виконавцем Полінським Б.А. відкрито виконавче провадження ВП №69990204 з виконання рішення Подільського районного суду міста Києва від 11.06.2021 у справі № 758/14687/18.
Зазначена постанова направлена засобами поштового зв`язку 25.11.2022 ШКІ 0420801251152.
Поштове відправлення з постановою про відкриття виконавчого провадження отримано позивачкою 28.11.2022.
29.11.2022 головним державним виконавцем Полінським Б.А. винесено постанову про накладення штрафу від 29.11.2022 № 69990204 за невиконання рішення Подільського районного суду м. Києва від 11.06.2021 у справі № 758/14687/18 у розмірі 1700,00 грн. (далі по тексту - оскаржувана постанова).
Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24.02.2022 року, затвердженого Законом України від 24.02.2022 року № 2102-ІХ, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України».
Станом на момент розгляду справи воєнний стан в Україні продовжено.
Під час розгляду справи в судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , разом з неповнолітніми дітьми ОСОБА_3 та донькою ОСОБА_4 та своєю мамою, була змушена покинути свою домівку за адресою: АДРЕСА_1 та виїхати до Польщі, де 01.04.2022 було отримано візу до Сполучених Штатів Америки/США.
20.04.2022 ОСОБА_1 було здійснено виліт зі своєю родиною з Польщі до США, де позивачка перебувала станом на момент розгляду справи, що підтверджено паспортом громадянина України для виїзду за кордон.
Вважаючи оскаржувану постанову необґрунтованою, протиправною та такою, що підлягає скасуванню, позивачка звернулася з позовом до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.
Приймаючи рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що, у межах спірних правовідносин відсутні поважні причини незабезпечення позивачкою виконання судового рішення Подільського районного суду міста Києва від 11.06.2021 у справі № 758/14687/18.
Також, суд першої інстанції дійшов висновку, що матеріали справи не містять доказів повідомлення ОСОБА_2 про зміну місця проживання неповнолітніх дітей чи Подільський відділ Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального Міністерства юстиції (м.Київ) про зміну місця проживання дітей.
Окрім того, суд першої інстанції зазначив, що факт виїзду за кордон позивачки з дітьми жодним чином не звільняє боржника у виконавчому провадженні №69990204 від обов`язку щодо виконання рішення про встановлення побачення з дітьми, який полягає у забезпеченні боржником побачень стягувача з дітьми в порядку, визначеному рішенням суду, а тому у державного виконавця були правові підстави для прийняття оскаржуваної постанови про накладення штрафу на позивача за невиконання рішення суду у розмірі 1 700,00 грн.
Колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він не знайшов свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи.
Предметом спору у цій справі є законність постанови державного виконавця про накладення штрафу з підстав невиконання боржником - ОСОБА_1 рішення Подільського районного суду міста Києва від 11.06.2021 у справі № 758/14687/18.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Відповідно до ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними.
Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.
Відповідно до ст.1 Закону України від 2 червня 2016 року №1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі по тексту - Закон України №1404-VIII, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Виконавче провадження згідно зі ст.2 вказаного Закону здійснюється з дотриманням таких засад:
1) верховенства права; 
2) обов`язковості виконання рішень; 
3) законності; 
4) диспозитивності; 
5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 
6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 
7) розумності строків виконавчого провадження; 
8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 
9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.
Згідно з п.1 ч.1 ст.3 ЗУ №1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.
Відповідно до ч.1 ст.5 ЗУ №1404 примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Відповідно до ч.1 ст.13 Закон України №1404 під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Згідно з ч.1 ст.18 ЗУ №1404 виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Виконання рішення про встановлення побачення з дитиною, рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною регулюється статтею 64-1 Закону України №1404.
Згідно з ч.ч.1-3 ст. 64-1 Закон України №1404 виконання рішення про встановлення побачення з дитиною полягає у забезпеченні боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням. 
Державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником цього рішення у час та місці побачення, визначених рішенням, а у разі якщо вони рішенням не визначені, то перевірка здійснюється у час та місці побачення, визначених державним виконавцем. 
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт та виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі, визначеному частиною першою статті 75 цього Закону. У постанові зазначаються вимога виконувати рішення та попередження про кримінальну відповідальність.
Також, ч.1 ст.75 Закону України №1404 передбачено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, та встановлює новий строк виконання.
Проаналізувавши вказані вище норми законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції доходить висновку, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання. Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження, як завершальної стадії судового провадження.
Разом з тим, умовою для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є невиконання боржником судового рішення без поважних причин.
Отже, постанова про накладення штрафу за невиконання судового рішення може бути винесена лише за умови, що судове рішення не виконано боржником без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість виконати таке судове рішення, проте не зробив цього.
Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом в постановах від 10.09.2019 року по справі №0840/3476/18, від 19.09.2019 року по справі №686/22631/17 та від 07.11.2019 року по справі №420/70/19 та відповідно до ч. 5 ст.242 КАС України, підлягають врахуванню судом при розгляді цієї справи.
Натомість, головним державним виконавцем Полінським Б.А. не надано належних доказів ані під час розгляду справи в суді першої інстанції, ані під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції встановлення поважних причин невиконання вказаного судового рішення не перевірено їх наявність/відсутність та не надано їм належної оцінки, у разі їх встановлення.
Вказані обставини, підтверджують порушення головним державним виконавцем Полінським Б.А. вимог ч.1 ст.75 Закону №1404.
Окрім того, дослідивши матеріали справи та доводи сторін, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що головним державним виконавцем Полінським Б.А. не дотримано порядок винесення оскаржуваної постанови та накладення на ОСОБА_1 штрафу за невиконання судового рішення, з огляду на наступне.
Правовими положеннями ч. 6 ст. 26 Закону №1404 регламентовано, що за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).
За рішенням про встановлення побачення з дитиною державний виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення шляхом забезпечення побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням.
Відповідно до ч. 1-2 ст. 63 Закону №1404 за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
Тобто, законодавцем чітко визначено порядок вчинення державним виконавцем дій, який не має бути проведений останнім з дотриманням процедури, яка надає можливість боржнику виконати судове рішення в добровільному порядку шляхом забезпечення побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням.
Під час розгляду справи, судом апеляційної інстанції встановлено наступне:
- 05.10.2022 головним державним виконавцем Полінським Б.А. відкрито виконавче провадження ВП №69990204 з виконання рішення Подільського районного суду міста Києва від 11.06.2021 у справі № 758/14687/18;
- 25.11.2022 постанова про відкриття виконавчого провадження ВП №69990204 направлена відповідачем засобами поштового зв`язку на адресу ОСОБА_1 , що підтверджується копією конверту на якому міститься штамп Укрпошти (трекінг 0420801251152)(Т.1 а.с.9);
- 28.11.2022 поштове відправлення (трекінг 0420801251152) з постановою про відкриття виконавчого провадження отримано ОСОБА_1 , що підтверджується роздруківкою з веб-сайту Укрпошти (Т.1 а.с.10);
- 29.11.2022 головним державним виконавцем Полінським Б.А. винесено оскаржувану постанову ВП № 69990204 про накладення штрафу за невиконання рішення Подільського районного суду м. Києва від 11.06.2021 у справі № 758/14687/18 у розмірі 1700,00 грн. (Т.1 а.с.27).
Зазначена хронологія подій, у спірному випадку, не заперечується сторонами та підтверджується належними доказами, які містяться в матеріалах справи.
Отже, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що з моменту отримання ОСОБА_1 поштового відправлення (трекінг 0420801251152), тобто 28.11.2022, в якому містилася постанова про відкриття виконавчого провадження , в якій п. 2 визначено, що боржнику необхідно виконати рішення суду протягом 10 робочих днів, до моменту винесення відповідачем оскаржуваної постанови від 29.11.2022 ВП № 69990204 про накладення штрафу за невиконання рішення Подільського районного суду м. Києва від 11.06.2021 у справі № 758/14687/18 у розмірі 1700,00 грн. минув 1 робочий день (Т.1 а.с.26 на звороті).
З огляду на встановлені обставини, суд апеляційної інстанції погоджує доводи апелянта про те, що головним державним виконавцем Полінським Б.А. оскаржувана постанова ВП № 69990204 про накладення штрафу за невиконання рішення Подільського районного суду м. Києва від 11.06.2021 у справі № 758/14687/18 у розмірі 1700,00 грн. винесена передчасно, без дотримання вимог чинного законодавства та порядку накладення штрафу, визначеного Законом №1404.
Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача.
Аналіз наведених правових положень та вищезазначених обставин справи дає підстави колегії суддів апеляційної інстанції для висновку про відсутність законних підстав для накладення штрафу на ОСОБА_1 за невиконання рішення Подільського районного суду м. Києва від 11.06.2021 у справі № 758/14687/18, що помилково не було взято до уваги судом першої інстанції, а тому оскаржувана постанова від 29.11.2022 ВП №69990204 про накладення штрафу у розмірі 1700,00 грн. є протиправною та підлягає скасуванню.
Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 1 ст. 6 КАС України).
Верховенство права є найважливішим принципом правової держави. Змістом цього принципу є пріоритет (тобто верховенство) людини, її прав та свобод, які визнаються найвищою соціальною цінністю в Україні. Цей принцип закріплено у ст. 3 Конституції України.
Окрім того, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Як зазначено в п. 4.1 Рішення Конституційного суду України від 02.11.2004 р. N 15-рп/2004 суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує захист гарантованих Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях визначив окремі ознаки принципу верховенства права у розбудові національних систем правосуддя та здійсненні судочинства, яких мають дотримуватись держави - члени Ради Європи, що підписали Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги правову позицію Європейського суду з прав людини, яка викладена в справі «Пономарьов проти України» (пункт 40 мотивувальної частини рішення від 3 квітня 2008 року), в якому Суд наголосив, що «право на справедливий судовий розгляд», яке гарантовано п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. 
У справі «Сокуренко і Стригун проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що «стаття 6 Конвенції не зобов`язує держав - учасників Конвенції створювати апеляційні чи касаційні суди. Однак там, де такі суди існують, необхідно дотримуватись гарантій, визначених у статті 6» (пункт 22 мотивувальної частини рішення від 20 липня 2006 року).
Відповідно до ч. 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Колегія суддів апеляційної інстанції доходить висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.
Аналіз наведених положень дає підстави колегії суддів апеляційної інстанції дійти висновку, що даний адміністративний позов підлягає задоволенню в повному обсязі, а тому апеляційна скарга позивачки є обґрунтованою та заслуговує на увагу суду апеляційної інстанції.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що судом першої інстанції рішення прийнято з порушення норм матеріального та процесуального права. 
У зв`язку з цим, колегія суддів вважає необхідним рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нову постанову, якою задовольнити адміністративний позов повністю. 
При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (ч.1 ст. 139 КАС України).
Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що сплачений позивачкою під час подання позовної заяви та апеляційної скарги судовий збір підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 було сплачено судовий збір в розмірі 2481,00 грн. за подання адміністративного позову та апеляційної скарги, що підтверджується квитанціями, які містяться в матеріалах справи.
З огляду на задоволення позовних вимог, вказаний судовий збір підлягає стягненню на користь позивачки за рахунок суб`єкта владних повноважень.
Керуючись ст.ст. 242, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, Шостий апеляційний адміністративний суд, - 
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 17 березня 2026 року скасувати.
Ухвалити нове рішення, яким адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного державного виконавця Подільського відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального Міністерства юстиції (м. Київ) Полінського Б.А., третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 про визнання протиправною і скасування постанови про накладення штрафу задовольнити повністю.
Визнати протиправною та скасувати постанову Подільського відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального МЮ (м. Київ) від 29.11.2022 № 69990204 про накладення штрафу у розмірі 1700,00 грн.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Подільського відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального МЮ (м. Київ) (ЄДРПОУ 34482497) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), витрати пов`язані зі сплатою судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги в загальній сумі 2481,00 грн. (дві тисячі чотириста вісімдесят одна грн. 00 коп.).
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України. 

Головуючий суддя: М.І. Кобаль

Судді: Н.П. Бужак

І.В. Штульман

Повний текст виготовлено 05.05.2026 року