Номер провадження 2-о/754/32/26
Справа №754/1805/25
РІШЕННЯ 
Іменем України

23 червня 2026 року Деснянський районний суд м.Києва в складі:
головуючого - судді Скрипки О.І.,
при секретарі Моторенко К.О., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Ушомирська територіальна громада в особі Ушомирської сільської ради Житомирської області, про встановлення фактів родинних відносин та постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, -
В С Т А Н О В И В :

Заявник ОСОБА_2 звернулась до суду в порядку окремого провадження із заявою про встановлення фактів родинних відносин та постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.
Свої вимоги заявник мотивувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_3 , спадкове майно якого перейшло до його дружини (матері заявника) - ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 і за життя не оформила своїх спадкових прав. Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на спадкове майно у вигляді сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЖТ № 0100949, виданого ОСОБА_3 , у землі колективного сільськогосподарського підприємства «Нове життя», розміром 4,51 га в умовно кадастрових гектарах без визначення меж цієї ділянки в натурі, що виданий Коростенською районною державною адміністрацією на підставі рішення № 331 від 25.12.1996 року.
Як зазначає заявник, за життя батьків вона часто вела з ними спільне господарства. Після смерті батька мати залишилась одна, потребувала сторонньою допомоги, а тому з 26.02.2001 року вона (заявник) забрала матір до свого місця проживання та проживала разом з нею до дня її смерті, мала спільний побут зі спадкодавцем, приймала участь у спільних витратах на ліки, харчування, утримання житла, ремонт, сплачувала комунальні послуги тощо. Однак, вона не може оформити свої спадкові права після смерті матері, оскільки наявні розбіжності в документах в написанні по батькові матері, а також відсутнє документальне підтвердження факту її проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, через що нотаріусом їй було повідомлено про неможливість оформлення спадкових прав.
З урахуванням наведеного, з метою реалізації своїх спадкових прав, заявник просить встановити факт, що ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , є її рідною матір`ю, а також встановити факт її постійного проживання разом із матір`ю ОСОБА_4 на час відкриття спадщини в АДРЕСА_1 . 
Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 04.02.2025 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання.
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 померла.
Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 18.06.2025 року зупинено провадження у справі до залучення правонаступника померлої ОСОБА_2 .

Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 11.05.2026 року поновлено провадження у справі.
Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 23.06.2026 року залучено до участі у справі в якості правонаступника заявника ОСОБА_1 . 
Заявник в судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд справи в його відсутність.
Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав листи про розгляд справи в його відсутність.
Враховуючи обставини справи, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних доказів.
Оскільки сторони по справі в судове засідання не з`явились, то відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи, дослідивши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, відповідно до свідоцтва про одруження від 25.05.1954 року, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 одружились 08.11.1947 року, про що Сушковським с/с Барашівського району Житомирської області складено актовий запис № 29 від 08.11.1947 року.
ІНФОРМАЦІЯ_4 народилась ОСОБА_6 , батьками якої зазначено ОСОБА_3 та ОСОБА_7 (а/з № 36 від 18.08.1951 року, складений в с.Сушки Барашівського району Житомирської області). 
24.03.1971 року ОСОБА_6 змінила прізвище на ОСОБА_8 в зв`язку із укладенням шлюбу. 
З 16.07.1993 року ОСОБА_2 проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , після смерті якого відкрилась спадщина у вигляді сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЖТ № 0100949, виданого ОСОБА_3 , у землі колективного сільськогосподарського підприємства «Нове життя», розміром 4,51 га в умовно кадастрових гектарах без визначення меж цієї ділянки в натурі, що виданий Коростенською районною державною адміністрацією на підставі рішення № 331 від 25.12.1996 року.
Згідно довідки виконкому Ушомирської сільської ради Сушківського старостинського округу Коростенського району Житомирської області № 86 від 25.03.2024 року, ОСОБА_3 дійсно на день своє смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 був зареєстрований та проживав в АДРЕСА_2 . На момент смерті за цією адресою була постійно зареєстрована дружина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .
ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4 .
Згідно акту від 19.07.2024 року, складеного ЖЕД-318, ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , дійсно проживала на час смерті з 2001 року до 2005 року без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 .
Листом від 01.07.2024 року № 572/01-16 приватним нотаріусом Коростенського районного нотаріального округу Івчуком С.С. заявнику було повідомлено про те, що спадкова справа щодо майна померлою ОСОБА_4 не заводилась, а також повідомлено про відсутність документів, необхідних для оформлення спадщини, зокрема доказів постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини за однією адресою. Крім того, нотаріусом роз`яснено, що неможливо встановити факт родинних відносин через розбіжності у наданих свідоцтвах про народження та одруження і рекомендовано звернутись до суду для вирішення вказаних питань. 
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 померла, спадкоємцем та правонаступником її є ОСОБА_1 .
Вирішуючи заявлені вимоги по суті, суд виходить із наступного.
Згідно зі ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення
Відповідно до ст. 15 ЦПК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
У відповідності з п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суди розглядають справи про встановлення фактів родинних відносин між фізичними особами.
Згідно з п. 7 Пленуму Верховного суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. Суд не може відмовити в розгляді заяви про встановлення факту родинних відносин з мотивів, що заявник може вирішити це питання шляхом встановлення неправильності запису в актах громадянського стану.
Суд вважає, що доводи заявника в цій частині знайшли своє підтвердження під час судового розгляду. 

Так, з наявних доказів у справі вбачається, що дійсно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є матір`ю ОСОБА_9 , однак, наявність неправильності написання по батькові ОСОБА_4 перешкодило ОСОБА_2 у реалізації спадкових прав, в зв`язку із чим існує необхідність у встановленні факту родинних відносин у судовому порядку. 
Можливість встановлення факту родинних відносин між ОСОБА_2 та спадкодавцем в адміністративному порядку на час розгляду справи втрачена. 
Враховуючи встановлені судом обставини, зважаючи на неможливість отримання документів, що підтверджують родинні відносини, що перешкоджає заявнику, як спадкоємцю ОСОБА_2 , в реалізації його спадкових прав, суд приходить до висновку, що заява в цій частині підлягає задоволенню.
Щодо вимог про встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем, суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Відповідно до частини першої статті 1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.
Тлумачення статей 1268, 1269 ЦК України свідчить, що у разі, коли спадкоємець постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, то він вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він не заявив про відмову від неї протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу.
Відповідно до статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.
Частинами другою та шостою статті 29 ЦК України передбачено, що фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Фізична особа може мати кілька місць проживання.
Зміст наведених норм закону свідчить про те, що під постійним місцем проживанням спадкоємця із спадкодавцем розуміється як факт безпосереднього проживання спадкоємця із спадкодавцем на момент його смерті, так і факт наявності у спадкоємця на момент смерті спадкодавця зареєстрованого у передбаченому законом порядку права на постійне проживання з останнім за однією адресою.
Частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не саму реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.
Відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем та оцінені судом.
Аналогічні висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 10 січня 2019 року в справі № 484/747/17, від 07 червня 2022 року у справі № 175/4514/20.
Судом з наявних доказів у справі вбачається, що дійсно мати ОСОБА_2 - ОСОБА_4 з 2001 року і по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 постійно проживала за однією адресою із ОСОБА_2 , а саме: АДРЕСА_1 , що дає підстави для встановлення факту, про який просить заявник, та задоволення вимог заяви і в цій частині. 
Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.
Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.
Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Суд враховує положення Висновку №11(2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) (Рішення): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність задоволення вимог заяви про встановлення фактів родинних відносин та постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини у повному обсязі. 
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 12, 13, 259, 260, 263, 265 ЦПК України, суд, -
В И Р І Ш И В :

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Ушомирська територіальна громада в особі Ушомирської сільської ради Житомирської області, про встановлення фактів родинних відносин та постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини - задовольнити.
Встановити факт родинних відносин, а саме що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , є рідною матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Встановити факт постійного проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом із спадкодавцем за законом - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1 . 
Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: