Провадження № 1-кс/509/568/26
Справа № 509/2696/26 

УХВАЛА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2026 року слідчий суддя Овідіопольського районного суду Одеської області ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 , 
 
за участю: прокурора ОСОБА_3 ,
 
підозрюваного ОСОБА_4 ,
 
захисника, адвоката ОСОБА_5 ,
 
розглянувши в судовому засіданні в залі суду смт.Овідіополь клопотання слідчого СВ відділення поліції №1 Одеського районного управління поліції №2 ГУ ОСОБА_6 , погоджене з процесуальним керівником – прокурором Чорноморської окружної прокуратури ОСОБА_3 , в рамках кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №42026162160000027, від 17.04.2026, за ознаками складу кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.146 та ч.4 ст.189 КК України, про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відносно
 
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Миколаїв, громадянина України, українця за національністю, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
 
підозрюваного у скоєні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.146 та ч.4 ст.189 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Слідчим відділенням ВнП №1 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 42026162160000027 від 17.04.2026, відомості про яке 17.04.2026 внесені до ЄРДР за ознаками складу кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.146 та ч.4 ст.189 КК України.
Нагляд за додержанням законів під час здійснення досудового розслідування у формі процесуального керівництва здійснюється Чорноморською окружною прокуратурою Одеської області. 
В відповідності до наданого клопотання, досудовим розслідування встановлено, що 06.04.2026, приблизно о 09 годин 30 хвилин, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , діючи за попередньою змовою групою із ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та іншими невстановленими особами, маючи спільний корисливий мотив, спрямований на незаконне збагачення за рахунок майна ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , прибули на автомобілі марки «Mercedes Sprinter» синього кольору (державний номерний знак на даний час не встановлений) до паркувального майданчика, розташованого на перехресті вулиць Спаська та Соборна у м. Миколаєві.
Реалізуючи спільний злочинний умисел, спрямований на незаконне викрадення та позбавлення волі ОСОБА_10 ОСОБА_7 , діючи узгоджено із ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та іншими невстановленими особами, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, підійшли до останнього та, імітуючи проведення офіційного затримання правоохоронними органами (вигукуючи «СБУ»), застосували до нього фізичну силу. Зокрема, повалили ОСОБА_10 на землю, нанесли серію ударів у тулуб та силоміць заштовхали до салону вищевказаного автомобіля.
У подальшому, ОСОБА_7 , діючи узгоджено із ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та іншими невстановленими особами застебнули на руках потерпілого кайданки, на голову одягли маску-балаклаву, позбавивши його можливості бачити напрямок руху і чинити опір, та перевезли його до невстановленого приміщення у м. Миколаєві, де, продовжуючи реалізацію корисливого мотиву, незаконно утримували його протягом першої доби (з 06.04.2026 по 07.04.2026), обмежуючи його волю та чинячи психологічний тиск.
Наступного дня, 07.04.2026, ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 діючи з іншими невстановленими особами, примусово перемістили ОСОБА_10 з м. Миколаєва до приватного домоволодіння на території Одеського району Одеської області, де продовжували незаконно утримувати його проти волі до 08.04.2026. Під час транспортування потерпілого до місця його майбутнього незаконного утримання, продовжували чинити на нього фізичний та психологічний тиск, зокрема здійснювали удушення канатом, що призвело до короткочасної втрати свідомості ОСОБА_10 . Під час утримання потерпілого, його було позбавлено засобів зв`язку, можливості вільного пересування та контакту з близькими.
Вказані умисні, корисливі дії ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та інших невстановлених осіб спричинили тяжкі наслідки, що виразилися у заподіянні ОСОБА_10 тривалих фізичних страждань, тілесних ушкоджень у вигляді переломів кісток обох рук, а також у суттєвому порушенні конституційних прав потерпілого на свободу та особисту недоторканність.
Крім того, у період з 06.04.2026 по 08.04.2026, більш точний час у ході розслідування не встановлений, ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , діючи за попередньою змовою із невстановленими особами, перебуваючи в умовах воєнного стану, запровадженого Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022, діючи з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, висунули ОСОБА_10 , якого вони незаконно утримували у невстановленому приміщенні на території Одеського району, Одеської області, незаконну вимогу про передачу їм грошових коштів в особливо великих розмірах, а саме 360 000 (трьохсот шістдесяти тисяч) доларів США.
Усвідомлюючи, що потерпілий не має наміру добровільно виконувати незаконні вимоги, ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , діючи за попередньою змовою із невстановленими особами, з метою подолання волі ОСОБА_10 та примушування його до виконання вимог майнового характеру, застосували до нього катування та фізичне насильство, що характеризується особливою жорстокістю.
Зокрема, ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , діючи за попередньою змовою із невстановленими особами, нанесли потерпілому численні удари гумовими дубинками по ступнях ніг, застосовували до нього дію електричного струму шляхом під`єднання дротів до пахвових ділянок тіла, а також використовував металевий предмет, схожий на лещата, для стискання голови потерпілого. Продовжуючи злочинні дії, вказані особи, нанесли ОСОБА_10 удари в область грудної клітини та стрибали по верхніх кінцівках потерпілого, який перебував у безпорадному стані (був зв`язаний скотчем).
Внаслідок вказаних протиправних дій, що супроводжувалися фізичним болем та катуванням, потерпілому ОСОБА_10 заподіяно тілесні ушкодження у вигляді переломів кісток правої та лівої рук, що підтверджується первинними медичними даними.
Під постійним фізичним та психологічним тиском, сприймаючи погрози вбивством як реальні, потерпілий був змушений погодитися на вимоги підозрюваних. На виконання цих вимог, 07.04.2026 дружина потерпілого ОСОБА_11 , діючи під впливом залякувань щодо розправи над її чоловіком, передала ОСОБА_7 та іншим учасникам групи частину грошових коштів у сумі 152 000 доларів США.
Відповідно до офіційного курсу Національного банку України станом на 07.04.2026 (1 долар США = 43,5831 гривень), сума отриманих коштів становить 6 624 631,20 (шість мільйонів шістсот двадцять чотири тисячі шістсот тридцять одна гривня 20 копійок, що згідно з приміткою до ст. 185 КК України (в редакції, що діє на момент вчинення злочину) більше ніж у 600 разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян та становить особливо великий розмір.
За викладених вище обставин, дії ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 і ОСОБА_4 кваліфіковано за ч. 2 ст. 146 КК України – незаконне позбавлення волі та викрадення людини, вчинене з корисливих мотивів і за ч. 4 ст. 189 КК України – вимога передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим та його близькими родичами, вчинене за попередньою змовою групою осіб, в особливо великих розмірах в умовах воєнного стану. 
Досудовим розслідуванням встановлено достатність доказів для підозри ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 і ОСОБА_4 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.146, ч.4 ст.189 КК України, що відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 276 КПК України є підставою для повідомлення про підозру.
07 травня 2026 року, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , затримано в процесуальному порядку.
08 травня 2026 року, відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , слідчим суддею Овідіопольського районного суду Одеської області обрано запобіжні заходи у вигляді тримання під вартою із утриманням у ДУ «Одеський слідчий ізолятор» до 06.07.2026
Підозра відносно ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень, на теперішній час, підтверджується зібраними доказами, а саме: заявою ОСОБА_10 , про вчинення відносно нього кримінальних правопорушень; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_10 , який повідомив. про відому йому обставини вчинених відносно нього кримінальних правопорушень; протоколами допитів свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_13 , які повідомили, про відомі їм обставини вчинення відносно ОСОБА_10 , кримінальних правопорушень; протоколом додаткового допиту потерпілого ОСОБА_10 ; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімком за участю потерпілого ОСОБА_10 ; протоколами огляду відеозаписів з камер відеоспостереження; протоколами обшуків; протоколами затримання; висновками судових цитологічних експертиз; іншими матеріалами кримінального провадження та речовими доказами, які в сукупності виривають противоправну діяльність вказаних осіб.
Так, ОСОБА_12 , підозрюється у вчиненні ряду кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.146 та ч.4 ст.189 КК України, при цьому, відповідно ч. 6 ст. 12 КК України, підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину за ч. 4 ст. 189 КК України, за який законом передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна. 
Строк досудового розслідування у кримінальному провадженні за №42026162160000027 від 17.04.2026, постановою керівника Чорноморської окружної прокуратури, строк досудового розслідування по кримінальному провадженні продовжено до 3-х місяців, тобто до 27.07.2026, натомість строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, який обрано відносно підозрюваного ОСОБА_12 спливає 06.07.2026, що може негативно вплинути на досудове розслідування.
Закінчити досудове розслідування у двох місячний термін не є можливим внаслідок складності провадження, та необхідністю у додатковому часі для проведення необхідних слідчих дій та процесуальних заходів, спрямованих збирання доказів. 
Так, необхідним є проведення та завершення процесуальних дій які потребують додаткового часу, результати яких мають значення для судового розгляду, а саме: 1) закінчення проведення та отримання висновку судово-медичної цитологічної експертизи, проведення якої доручити експертам ДСУ «Одеське обласне бюро СМЕ»; 2) закінчення проведення та отримання висновку судово-медичної цитологічної експертизи, проведення якої доручити експертам ДСУ «Одеське обласне бюро СМЕ»; 3) закінчення проведення та отримання висновку судово-медичної цитологічної експертизи, проведення якої доручити експертам ДСУ «Одеське обласне бюро СМЕ»; 4) закінчення проведення та отримання висновку судово-медичної експертизи потерпілого; 5) після проведення судово-медичних експертиз у разі наявності клітин з ядрами, призначити біологічної експертизи за експертною спеціальністю 9.5 «молекулярно-генетичні дослідження»; 6) встановити осіб, що можуть бути причетними до вчинення кримінального правопорушення; 7) долучити до матеріалів кримінального провадження, відповіді на надані слідчим доручення оперативним підрозділам; 8) встановити місце знаходження автомобіля автомобілем марки «Mercedes Sprinter», реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN ТЗ НОМЕР_2 , яким користується ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та який використовувався для викрадення та переміщення потерпілого ОСОБА_10 ; 9) встановити місце знаходження автомобіля «Toyota Land Cruiser 200», реєстраційний номер НОМЕР_3 , VIN ТЗ НОМЕР_4 , який належить який належить ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та який використовувався для викрадення та переміщення потерпілого ОСОБА_10 ; 10) виконання вимог ст. 290 КПК України, складання та вручення підозрюваному обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування; 11) провести ряд інших слідчих (розшукових) дій, необхідність в яких може виникнути за результатами досудового розслідування.
В свою чергу, у відповідності з вимогами ч. 1 ст. 177 КПК України під час досудового розслідування встановлена наявність ризиків, які дають підстави вважати про необхідність застосування до підозрюваного ОСОБА_12 , а саме запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що також унеможливлює застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу під час досудового розслідування, при цьому дані ризики і теперішній час є актуальними, а саме: згідно п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України ОСОБА_12 , може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду. Ризик можливого переховування від органу досудового розслідування та суду, є те, що ОСОБА_12 , підозрюється у вчиненні сукупності злочинів, кожен з яких передбачає суворе покарання (від 5 до 10 та від 7 до 12 років позбавлення волі відповідно). Усвідомлення загального строку ув`язнення за двома статтями є потужним стимулом для втечі, корисливий мотив обох злочинів та факт отримання групою 152 000 доларів США свідчать про наявність у підозрюваного значних фінансових ресурсів, що дозволяють йому тривалий час переховуватися та забезпечити собі незаконний виїзд за кордон (зокрема до пмр та рф); згідно п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України ОСОБА_12 , може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. Перебуваючи на волі, останній має пряму зацікавленість у тому, щоб приховати або знищити речові докази, так як на даний час органами досудового розслідування не вилучено специфічні предмети, якими заподіювались тілесні ушкодження: металевий предмет, схожий на лещата, гумові дубинки. Підозрюваний, знаючи місце їх знаходження, може вжити заходів до їх повного знищення, що унеможливить проведення відповідних трасологічних та судово-медичних експертиз; згідно п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України ОСОБА_12 , може незаконно впливати на потерпілого, свідків, задля схиляння їх до зміни показань або відмови давати покази шляхом вмовляння, підкупу, погроз, тощо. ОСОБА_12 , підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 146 КК України, який супроводжувався викраденням із застосуванням спецзасобів (кайданки) та імітацією діяльності правоохоронних органів. Це вказує на здатність підозрюваного до залякування та маніпуляцій. Щодо вимагання, то воно супроводжувалося фізичним катуванням та погрозами вбивства близьких родичів потерпілого. Перебуваючи на волі, ОСОБА_12 , матиме можливість реалізувати ці погрози стосовно ОСОБА_10 та його дружини ОСОБА_11 з метою примушування їх до відмови від свідчень за обома епізодами; згідно п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України ОСОБА_12 , може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки злочини вчинені у складі групи із чітким розподілом ролей (забезпечення транспорту, місць утримання в двох областях, знарядь катування). Оскільки спільники ОСОБА_12 , та транспортний засіб «Mercedes Sprinter» ще не затримані, підозрюваний може координувати з ними знищення речових доказів та перешкоджати встановленню істини в обох епізодах; згідно п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України ОСОБА_12 , може вчинити інше кримінальне правопорушення. Поєднання викрадення людини та вимагання в особливо великих розмірах свідчить про сталу злочинну спрямованість поведінки підозрюваного. Використання методів катування електричним струмом та лещатами вказує на те, що насильство є звичним інструментом діяльності підозрюваного, що створює високу ймовірність вчинення ним нових насильницьких злочинів у разі не обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Слідчий зазначив, що ризики, які існували на момент обрання підозрюваному ОСОБА_12 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою наразі не зменшилися та залишаються актуальними, а обрання більш м?якого запобіжного заходу може нашкодити інтересам досудового розслідування і не забезпечить виконання обов`язків підозрюваного, передбачених ст. 42 КПК України, що обумовлено наявністю вищезазначених ризиків.
З урахуванням сукупності викладених обставин, даних про особу підозрюваного, в силу характеру інкримінованого ОСОБА_12 , кримінального правопорушення та одночасної потреби у проведенні слідчих (розшукових) дій, спрямованих на встановлення всіх обставин кримінального правопорушення, для забезпечення належного виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, єдиним запобіжним заходом, який надасть можливість запобігти усім вищевказаним ризикам, є запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Водночас, застосування більш м`якого запобіжного заходу унеможливить запобіганню ризикам зазначеним у клопотанні. Так, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту не зможе унеможливити ухиленню підозрюваного від органів досудового слідства, суду, незаконному впливу на свідків чи вчиненню інших кримінальних правопорушень. Запобіжний захід у вигляді застави не може бути застосований до підозрюваного у зв`язку із вчиненням кримінального правопорушення із застосуванням насильства, що відповідає вимогам до ч. 4 ст. 183 КПК України. Запобіжні заходи у вигляді особистої поруки та особистого зобов`язання не зможуть унеможливити настанню таких ризиків, як ухилення підозрюваного від правоохоронних органів, суду, незаконного впливу на свідків чи вчиненню нових кримінальних правопорушень. Запобіжні заходи у вигляді особистої поруки та особистого зобов`язання не зможуть унеможливити настанню таких ризиків, як ухилення підозрюваного від правоохоронних органів, суду, незаконного впливу на свідків чи вчиненню нових кримінальних правопорушень.
Таким чином, слідчий вважає, що підстави продовження строку дії виключного запобіжного заходу підозрюваному  ОСОБА_4 є цілком обґрунтованими.
В судовому засіданні прокурор клопотання підтримала, просили його задовольнити.
Підозрюваний та його захисник проти задоволення клопотання заперечували та просили в його задоволені відмовити, вважаючи підозру необґрунтованою, недоведеністю існування заявлених ризиків, або обрати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, або визначити розмір застави як альтернативного запобіжного заходу.
Заслухавши пояснення прокурора, адвоката та підозрюваного, дослідивши додані до клопотання докази, вважаю, що клопотання слідчого підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно ч.6 ст.12 КК України, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину за ч.4 ст.189 КК України, за який законом передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк від семи до дванадцяти років.
Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 КПК України.
Згідно п.4 ч.2 ст.183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Згідно ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків.
Відповідно до ч.2 ст.8 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Згідно з ч.5 ст.9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до ст.9 Конституції України міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Так, рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.07.2011, Суд зазначив (п.175 справи),що термін "обґрунтована підозра" означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.
Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справах «Фокс, Камбел і Харлі проти Об`єднаного Королівства» від 30.08.1990, «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994, вимога розумності підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування.
Зокрема, у справі «Яблонський проти Польщі» №33492/96, пункт 83, від 21.12.2000 року, Суд зауважує, що відповідно до пункту 3 статті 5 органи влади, приймаючи рішення про те, чи слід звільняти чи затримувати особу, зобов`язані розглянути альтернативні заходи забезпечення його появи на суді. Дійсно, ця Стаття передбачає не лише право на «судовий розгляд упродовж розумного строку або звільнення до розгляду», але також передбачає, що «звільнення може бути обумовлено гарантіями його явки до суду».
Крім того, обрання виключного запобіжного заходу вигляді тримання під вартою підозрюваного не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», яка 11.09.1997 набрала чинності для України (пункт «с» частини 1 статті 5 Конвенції). 
Вирішуючи питання доцільності запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно враховувати вимоги пунктів 3 і 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
Відповідно до статті 29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись у кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси поваги до особистої свободи.
Так, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» зазначив, що суворість передбаченого покарання «є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
У справі «Летелье проти Франції» вказано, особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
Таким чином, підстави застосування виключного запобіжного заходу підозрюваному є цілком обґрунтованими, а застосування менш суворого запобіжного заходу не забезпечить належного виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.
Беручи до уваги те, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який законом передбачена відповідальність у вигляді позбавлення волі на строк до дванадцяти років, а також те що підозрюваний може переховуватись від слідства, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідків та інших учасників процесу, у цьому ж провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, а також з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, неможливо запобігти ризикам передбаченим ч.1 ст.177 КПК України, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, та такий захід, з урахуванням особи підозрюваного, відповідає суспільним інтересам.
Згідно ч.3 ст.183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.
Слідчий суддя вважає можливим не визначати розмір застави з підстав, передбачених ч.4 ст.183 КПК України, так як ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.146 КК України, тобто у вчиненні злочину, вчиненого із застосуванням насильства.

Керуючись ст.ст. 183, 193, 194, 196, 197, 376 КПК України,  

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого СВ відділення поліції №1 Одеського районного управління поліції №2 ГУ ОСОБА_6 , що погоджене з процесуальним керівником – прокурором Чорноморської окружної прокуратури ОСОБА_3 , в рамках кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №42026162160000027, від 17.04.2026, за ознаками складу кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.146 та ч.4 ст.189 КК України, про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відносно ОСОБА_4 , задовольнити.
 
В задоволені клопотання захисника підозрюваного ОСОБА_4 , адвоката ОСОБА_5 , відмовити.
 
Продовжити, у відношенні підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк тримання під вартою в ДУ Одеський Слідчий Ізолятор до 27.07.2026 року, без визначення застави.
Ухвала слідчого судді про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою припиняє свою дію 27.07.2026 року.

Апеляційна скарга, на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено та оголошено 30.06.2026 р. о 13.05.
    Слідчий суддя 	    ОСОБА_1