03.06.2026  	  	

Справа №607/23978/25
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2026 року м.Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:
 
головуючої судді      Черніцької І.М.
за участю секретаря судового засідання    Кокітко І.В.

у судове засідання сторони не з`явилися 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Собчук Віктор Костянтинович, до Великогаївської сільської ради, ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно,-
В С Т А Н О В И В:
Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до Великогаївської  сільської ради, ОСОБА_2 про визнання права власності на 2/3 частки житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В обґрунтування вимог позивач зазначила, що спірний житловий будинок мав статус колгоспного двору, члена якого були вона, ОСОБА_5 , ОСОБА_4 . ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_5 . Спадщину після її смерті прийняв син ОСОБА_4 шляхом фактичного вступу в управління спадковим майном. ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 . Після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно, у тому числі на 2/3 частки спірного будинковолодіння. Вона прийняла спадщину, однак, оформити спадкові права у нотконторі не може, через відсутність правовстановлюючих документів.
Посилаючись на наведене, просила задовольнити позов.
Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 листопада 2025 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 лютого 2026 року, яку занесено до протоколу судового засідання, витребувано у Тернопільської районної державної нотаріальної контори копію спадкової справи, закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду.
В судове засідання позивач та її представник не з`явилися, хоча про час та місце були повідомлені у встановленому законом порядку. Попередньо представник позивача подав заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.
Представник Великогаївської сільської ради в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце був повідомлений у встановленому законом порядку. Попередньо подав заяву про розгляд справи без їх участі, не заперечують щодо задоволення позову. 
Відповідач ОСОБА_2 була присутня у попередньому судовому засіданні, не заперечила щодо задоволення позову.
Судом встановлено, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є сином ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , що підтверджується архівною довідкою про народження за № К-159/04-15 від 04.06.2024 року, виданої Державним архівом Тернопільської області .
26 червня 1959 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрував шлюб із ОСОБА_9 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 25.02.1967 року.
Згідно свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 31.10.1990 року встановлено, що житловий будинок по АДРЕСА_1 належить колгоспному двору, який складається із трьох членів.
Відповідно до інформаційних довідок, виданих Тернопільським районним гопрозрахунковим бюро технічної інвентаризації за № 287 від 19.03.2024 року та за № 886 від 19.03.2024 встановлено, що станом на 01.01.2013 року по обліку бюро будинковолодіння АДРЕСА_1 рахується за головою колгоспного двору ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності від 31.10.1990 року
Згідно довідки ПП «Агрофірма» Медобори» за № 42 від 10.10.2025 року та копії сторінки з книги трудового стажу щодо ОСОБА_5 слідує, що ОСОБА_5 працювала в колгоспі «Іскра» та інших правонаступниках з 1959 року по 1978 рік. Отримувала заробітну плату в грошовій та натуральній формі, користувалась та мала в обробітку земельну ділянку.
З технічного паспорту на спірний житловий будинок встановлено, що рік побудови будинку 1976 р.
Згідно довідки Великогаївської сільської ради за №151 від 01.03.2024 року слідує, що житловий будинок по АДРЕСА_1 станом на 15.04.1991 року належав ОСОБА_4 . За даною адресою зареєстровані ОСОБА_4 , дружина ОСОБА_10 та мати ОСОБА_5 . 
ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 20.06.2024 року.
Після її смерті відкрилась спадщина на належне їй майно.
Спадкові справи після смерті ОСОБА_5 не заводились, що підтверджується інформаційною довідкою із спадкового реєстру за № 77514270 від 02.07.2024 року, про що зазначив нотаріус у постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 23.09.2024 року № 1834/02-31.
Згідно довідки Великогаївської сільської ради за № 195 від 18 березня 2024 року, на час смерті ОСОБА_5 остання була зареєстрована по АДРЕСА_1 . Разом з нею були зареєстровані син ОСОБА_4 , та його дружина ОСОБА_1 .
Таки чином, син ОСОБА_5 – ОСОБА_4 прийняв спадщину шляхом фактичного вступу в управління спадковим майно.
Інших спадкоємців за законом та за заповітом судом не встановлено.
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 від 17.02.2024 року.
Після його смерті відкрилась спадщина за законом на належне йому майно.
Відповідно до довідки Великогаївської сільської ради за № 100 від 19.02.2024 року слідує, що ОСОБА_4 на час смерті проживав та був зареєстрований по АДРЕСА_1 . Разом з ним були зареєстровані дружина ОСОБА_1 , донька ОСОБА_2 , внучка ОСОБА_11 .
Тернопільською державною нотаріальної конторою після смерті ОСОБА_4 08 лютого 2007 року заведено спадкову справу № 55 за заявою ОСОБА_1 про прийняття спадщини.
Постановою державного нотаріуса Тернопільської державної нотаріальної контори від 23 вересня 2024 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку спірного житлового будинку після смерті ОСОБА_4 у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів.
Суд, розглянувши справу, дослідивши та оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, виходячи із наступного.
Відповідно до частини другої статті 123 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) розмір частки члена двору (колгоспного) встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.
Відповідно до вимого статей 123 -126 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) та роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у пункті 10 постанови від 2 березня 1973 року № 3 «Про судову практику в справах про поділ колгоспного двору і виділ з нього» роз`яснив, що розмір частки колишнього члена колгоспного двору у спільному майні, яке належало колгоспному дворі і збереглося після його перетворення в господарство робітників або службовців, встановлюється відповідно до статті 123 ЦК УРСР. Тому при поділі майна, яке є спільною власністю колгоспного двору, суди повинні виходити з принципу рівності часток усіх колишніх його членів (в тому числі непрацездатних і неповнолітніх), які не втратили право на частку в майні двору на час припинення останнього. Майно, придбане після перетворення колгоспного двору в господарство робітників чи службовців, підлягає поділу за нормами, що регулюють поділ спільної часткової власності або спільної сумісної власності подружжя.
Згідно з положеннями нормативно-правових актів, які були чинними на час виникнення спірних правовідносин, а саме: Технічних вказівок по веденню книжок погосподарського обліку в сільських радах, затверджених Центральним статистичним управлінням при Раді Міністрів СРСР 27 червня 1972 року, Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затверджених Центральним статистичним управлінням при Раді Міністрів СРСР 13 квітня 1979 року № 112/5, Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затверджених Центральним статистичним управлінням при Раді Міністрів СРСР 12 травня 1985 року № 5-24/26, суспільна група господарства переважно встановлюється залежно від роду занять глави сім`ї. Глава сім`ї визначається в кожному конкретному випадку повнолітніми членами сім`ї за їхньою взаємною згодою. Залежно від роду занять глави сім`ї господарство відноситься до суспільної групи колгоспників, робітників, службовців, кустарів чи селян-одноосібників. Виняток із загального правила складають господарства, в яких проживають працюючі члени колгоспу. Такі господарства, незалежно від роду занять глави сім`ї, відносяться до господарства колгоспників. Господарства пенсіонерів, які не мають працюючих членів сім`ї відносяться до тієї суспільної групи, до якої ці особи відносилися до переходу на пенсію.
Таким чином, виходячи зі змісту вказаних норм, слід дійти висновку, що господарства, в яких є працюючі члени колгоспу, відносяться до колгоспного двору незалежно від роду занять голови двору.
В цій справі встановлено, що на час побудови спірного будинку 1976 рік, мати голови двору ОСОБА_4 , член двору ОСОБА_5 була працюючим колгоспником. 
Отже, спірне господарство за вказаний період відносилося до колгоспного двору, частки у майні колгоспного двору, які набули члени колгоспного двору, є рівними. 
Отже, ОСОБА_5 ОСОБА_4 та ОСОБА_1 належно по 1/3 частці спірного будинковлодіння.
Вказаний факт беззаперечно підтверджується свідоцтво про право власності на дане будинковолодіння, яке є дійсним, в якому будинковолодіння значиться як колгоспний двір, який складається із трьох членів. 
Аналогічна інформація відображена по матеріалах Тернопільського районного бюро технічної інвентаризації.
Таким чином, наявними у справі матеріалами підтверджено, що спірне будинковолодіння по АДРЕСА_1 належало до суспільної групи «колгоспний двір», членом якого станом на 15 квітня 1991 року були: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_1 .
Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглось після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності всіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.
Відтак, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_1 належала по 1/3 частка спірного будинковолодіння.
Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. 
У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР 1963 року.
Враховуючи те, що спадщина після смерті ОСОБА_5 та ОСОБА_4 відкрилась до 1 січня 2004 року та була фактично прийнята спадкоємцями, застосовуванню підлягають правила Цивільного кодексу Української РСР 1963 року.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 524 ЦК України (ред. 1963 р.), спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.
Відповідно до вимог ст. 529 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963р., при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.
Згідно з вимогами ст. 549 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963р., спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. 
В силу вимог ст. 533 ЦК спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, 
який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини 
(стаття 549 цього Кодексу). 
Встановлено та підтверджено зібраними у справі доказами, що ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 . Після її смерті відкрилась спадщина на належне їй майно, у тому числі на 1/3 частку спірного житлового будинку.
Спадщину після її смерті прийняв син ОСОБА_4 , шляхом фактичного вступу в управління, володіння спадковим майном, оскільки на час смерті спадкодавця проживав та був зареєстрований разом з ОСОБА_5 .
Інших спадкоємців, наявність заповітів та відкриті спадкові справи судом не встановлено.
Таким чином, ОСОБА_4 після смерті матері успадкував належну їй 1/3 частку спірного будинку.
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 . Після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно, у тому числі на 2/3 частки спірного будинковолодіння, де 1/3 частка – яка належала йому як члену колишнього колгоспного двору та 1/3 - яку він успадкував після смерті матері.
Спадщину після його смерті прийняли дружина ОСОБА_1 та донька ОСОБА_2 шляхом фактичного вступу в управління, володіння спадковим майном, оскільки на час смерті спадкодавця проживали та були зареєстровані разом з ОСОБА_4 .
Суд не приймає до увагу заяву ОСОБА_2 на ім`я державного нотаріуса Тернопільської державної нотаріальної контори від 08.02.2007 року, яка є в матеріалах спадкової справи, про не бажання спадкувати після смерті батька, оскільки ОСОБА_2 у встановлений законом строк прийняла спадщину, проживала та була зареєстрована разом з батьком на час його смерті, а заяву про відмову від спадщини подала по спливу шестимісячного строку .
Таким чином, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_4 успадкували по 2/6 частки спірного будинковлодіння (2/3/2) .
Однак, отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на спірне будинковолодіння у нотаріуса позивач не може, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів.

За змістом вимог ст. 12 ЗУ «Про власність» (який діяв на час виникнення спірних правовідносин), основою створення власності є праця громадян та громадянин набуває право власності на майно з підстав, не заборонених законом, або отримує в результаті спадщини або здійснення інших угод.
Згідно з вимогами ст. 49 ЗУ «Про власність», володіння майном вважається правомірним, якщо інше не було встановлено судом, арбітражним судом, третейським судом.
Відповідно до вимог ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього закону, виникають з моменту такої реєстрації. Права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.
Відповідно до інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про практику розгляду цивільних справ про спадкування», державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).
Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжен.
Відповідно до вимог ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, суд приходить до переконання, що позов підлягає до часткового задоволення, шляхом визнання за позивачем право власності на 2/6 частки житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд по АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_4 .
Керуючись ст. ст. 3, 4, 12, 81, 259, 263, 265, 268, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Собчук Віктор Костянтинович, до Великогаївської сільської ради, ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно, задовольнити частково.
Визнати за ОСОБА_1 за право власності на 2/6 частки житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд по АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В решті позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законом законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Відомості про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків – НОМЕР_4 . 
Відповідачі: Великогаївська сільська рада, вул. Галицька,4 с. Великі Гаї Тернопільського району Тернопільської області; код ЄДРПОУ – 04394875.
ОСОБА_2 , АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків – НОМЕР_5 .
Повне рішення складено 12 червня 2026 року.

Головуюча суддя       І.М. Черніцька