Номер провадження 2/754/2817/26
Справа №754/14788/25

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ 
Іменем України

06 травня 2026 року Деснянський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді Зотько Т. А.,
за участю секретаря судового засідання Юхименко А. Є.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
В С Т А Н О В И В:
Позивач АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Деснянського районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_1 про стягнення 3% річних від простроченої суми за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 04.09.2008 між позивачем та відповідачкою було укладено кредитний договір № ZRCWGK0000000002. Згідно договору позивач зобов`язався надати ОСОБА_1 кредит у розмірі 75 880, 66 доларів США в термін до 04.09.2018 р., а відповідачка зобов`язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором банк і відповідачка 04.09.2008 уклали договір іпотеки №ZRCWGK0000000002. Згідно з договором іпотеки відповідачка надала в іпотеку нерухоме майно, а саме: будинок загальною площею 83,30 кв. м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Майно належить відповідачці на праві власності на підставі Договору купівлі-продажу. Свої зобов`язання за кредитним договором АТ КБ «Приватбанк» виконав в повному обсязі, надавши відповідачці кредит в розмірі, передбаченому умовами кредитного договору. Рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 19.01.2011 у справі №2-29 вирішено в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № ZRCWGK0000000002 від 04.09.2008 в розмірі 75880,66 доларів США – звернути стягнення на будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку, площею 83,50 кв. м. шляхом продажу вказаного предмету іпотеки Банком з укладанням від імені відповідача договору купівлі - продажу будь яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням Банку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Разом з тим, у зв`язку з порушенням відповідачкою зобов`язань за Кредитним договором позивач вимушений був звернутись до суду за захистом своїх порушених прав.
10.09.2025 судом здійснено запит до Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області.
15.09.2025 на адресу суду надано відповідь на вище вказаний запит суду.
Ухвалою судді від 16.09.2025 позовну заяву було залишено без руху з наданням терміну для усунення її недоліків. 
22.09.2025 на виконання вищевказаної ухвали позивачем було усунуто зазначені недоліки.
Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 23.09.2025 року було відкрито провадження по справі та призначено підготовчий розгляд справи.
Ухвалою суду, постановленою шляхом внесення до протоколу судового засідання від 25.03.2026 було закрито підготовче провадження у справі та призначено судовий розгляд.
Представник позивача Ковальчук А.В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надаючи пояснення, посилався на обставини, викладені у позовній заяві.
Відповідачка за викликом суду не прибула, повідомлялася про розгляд справи належним чином, шляхом розміщення друкованого тексту оголошення на сайті судової влади, смс-сповіщення та направлення поштової кореспонденції суду, яка повернулась на адресу суду з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою", про що свідчать матеріали справи.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи те, що у справі достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважав за можливе розглянути справу без участі відповідача на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи та, враховуючи положення ст. ст. 280-281 ЦПК України постановити заочне рішення у справі.
Суд, всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, дійшов до наступних висновків.
Судом встановлено, що 04.09.2008 між позивачем та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № ZRCWGK0000000002, відповідно до якого банк надав їй кредит у розмірі 75 880, 66 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 04.09.2018 року.
04.09.2008 року на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором банк і ОСОБА_1 уклали договір іпотеки №ZRCWGK0000000002. Згідно з договором іпотеки відповідачка надала в іпотеку нерухоме майно, а саме: будинок загальною площею 83,30 кв. м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Майно належить відповідачці на праві власності на підставі Договору купівлі-продажу.
05.10.2019 року позивач звернувся до Брусилівського районного суду Житомирської області з позовом про звернення стягнення на нерухоме майно та виселення з житлового будинку.
Рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 19.01.2011 у справі №2-29 вирішено в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № ZRCWGK0000000002 від 04.09.2008 в розмірі 75 880, 66 доларів США – звернути стягнення на будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку, площею 83,50 кв.м. шляхом продажу вказаного предмету іпотеки Банком з укладанням від імені відповідачки договору купівлі - продажу будь яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням Банку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.
04.02.2011 на виконання вказаного рішення Брусилівським районним судом Житомирської області видано виконавчі листи.
Згідно з наданим позивачем розрахунком, відповідачка, у зв`язку з невиконанням рішення Брусилівського районного суду Житомирської області, має перед позивачем зобов`язання зі сплати 3% річних за період з 02.04.2017 по 23.02.2022 у розмірі 11 151, 34 доларів США.
Доказів, які б спростували розрахунки надані позивачем, відповідачкою не надано.
Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до вимог ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Згідно з вимогами ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 612 ЦК України кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно з вимогами ст. 625 ч. 2 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до вимог ст.ст.611, 612 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до правового висновку постанови Верховного Суду України від 15.11.2010 у справі № 3-11гс10, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.
Аналогічна правова позиція викладена і у постанові Великої Палати Верховного Суду України від 16 травня 2018 р у справі № 14-16цс18 (№ 686/21962/15-ц)
За таких обставин, обґрунтованими є доводи позову щодо періоду нарахування 3 % річних за час прострочення виконання грошового зобов`язання.
Так, внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.
Відповідно до матеріалів справи та викладених позивачем обґрунтувань заявлених вимог , моментом порушення грошового зобов`язання є не повернення відповідачкою суми боргу за кредитним договором, а період з 02.04.2017 по 23.02.2022 є періодом невиконання грошового зобов`язання, за який підлягає стягненню 3 % річних за час невиконання зобов`язання.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.
Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження.
Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.
Як роз`яснено в п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року за №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.
Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов`язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів.
Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
За таких обставин, суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі, підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача 3% річних від простроченої суми за кредитним договором № ZRCWGK0000000002 від 04.09.2008, а саме у розмірі 11 151, 34 доларів США за період з 02.04.2017 по 23.02.2022, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 5 536, 27 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 509, 525, 526, 530, 536, 549, 551, 599, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 2, 7, 10, 12, 19, 81, 83, 141, 174, 178, 258-260, 263-265, 273-279, 352, 354-355 ЦПК України, суд
ВИРІШИВ:
Позов Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» 3% річних від простроченої суми за кредитним договором № ZRCWGK0000000002 від 04.09.2008 за період з 02.04.2017 по 23.02.2022 у загальному розмірі 11 151, 34 доларів США та витрати по сплаті судового збору в розмірі 5 536, 27 гривень.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У випадку проголошення у судовому засіданні лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення. 
Дані позивача: Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк», Код ЄДРПОУ: 14360570, місцезнаходження: м. Київ, вул. Грушевського, 1-Д; адреса для листування: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50.
Дані відповідача: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП – НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .
Повний текст рішення суду виготовлено 01.06.2026.

Суддя:       Т. А. Зотько