ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2026 року місто Київ
Справа № 754/8657/23
Апеляційне провадження № 22-ц/824/10731/2026
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Головуючого судді: Желепи О.В.,
суддів: Поліщук Н.В, Соколової В.В.
за участю секретаря судового засідання Рябошапки М.О.
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 04 березня 2026 року про відшкодування витрат відповідача на професійну правничу допомогу адвоката, стягнення судових витрат на проведення судової експертизи 
та за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 04 березня 2026 року про залишення позову без розгляду (постановлені у складі судді Буша Н.Д., повні ухвали виготовлені 03 квітня 2026 року)
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання боргового зобов`язання спільним сумісним зобов`язанням подружжя, стягнення частини суми сплаченого боргу

ВСТАНОВИВ

У червні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся зі вказаним позовом.
04 лютого 2026 року на адресу суду надійшло клопотання представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Шоха С.І. про відшкодування витрат відповідача на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 15 000 грн та клопотання про стягнення судових витрат на проведення судової експертизи, оплаченої відповідачем в розмірі 50 000 грн, банківських витрат на відправку кореспонденції позивачу в розмірі 500 грн.
Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 04 березня 2026 року позовну заяву ОСОБА_1 - залишено без розгляду.
Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 04 березня 2026 року клопотання представника відповідачки ОСОБА_2 - адвоката Шохи Світлани Іванівни про відшкодування витрат відповідача на професійну правничу допомогу адвоката, стягнення судових витрат на проведення судової експертизи - задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15 000 грн, судові витрати на проведення судової експертизи в розмірі 50 000 грн, банківські витрати в розмірі 500 грн.
Не погоджуючись з такими ухвалами, позивач ОСОБА_1 подав 17 квітня 2026 року до Київського апеляційного суду апеляційні скарги, якими просить: 
скасувати ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 04 березня 2026 року повністю та ухвалити у відповідній частині нове судове рішення, яким відмовити представнику відповідачки Шосі С.П. у задоволенні клопотання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 15 000 грн та клопотання про стягнення судових витрат на проведення судової експертизи, оплаченої відповідачкою у розмірі 50 000 грн, банківських витрат на відправку кореспонденції позивачу у розмірі 500 грн;
скасувати ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 04 березня 2026 року, ухвалити нове судове рішення про залишення позовної заяви без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.
Апеляційні скарги обґрунтовує тим, що 04 березня 2026 року ОСОБА_1 через канцелярію суду була подана заява з проханням залишити позовну заяву без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України. 
Вказує, що ОСОБА_1 безпосередньо був повідомлений помічник судді Буша Н.Д. про подачу ним цієї заяви через канцелярію з урахуванням того, що судове засідання повинно було розпочатися о 14:30 04 березня 2026 року. Проте, суд залишив позовну заяву без розгляду у зв`язку з повторною неявкою позивача.
Вважає, що вирішуючи вимоги відповідача про компенсацію здійснених ним витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції безпідставно застосував до спірних правовідносин положення ст. 141 ЦПК України, оскільки у даному випадку застосуванню підлягають положення ст. 142 ЦПК України, які регулюють спеціальний порядок розподілу судових витрат у випадку залишення позову без розгляду.
Звертає увагу, що заява відповідача не містить доказів на підтвердження того, що витрати, здійснені відповідачем, виникли внаслідок необґрунтованих дій позивача та у заяві не вказано внаслідок яких саме необґрунтованих дій позивача відповідач поніс такі витрати.

Київський апеляційний суд ухвалою від 23 квітня 2026 року відкрив апеляційне провадження за вказаними апеляційними скаргами, витребував із суду першої інстанції матеріали справи, які на запит суду надійшли 12 травня 2026 року, встановив 5-ти денний строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.
Київський апеляційний суд ухвалою від 20 травня 2026 року справу призначив до судового розгляду у відкритому судовому засіданні.

У судовому засіданні 16 червня 2026 року відповідач та її представник - адвокат Шоха С.І. проти апеляційних скарг заперечили, просили їх відхилити, а оскаржувані ухвали залишити без змін як законні та обґрунтовані. Також просили поновити строк на подання відзиву на апеляційну скаргу з підстав перебування представника відповідача за межами Києва, ознайомлення відповідача з апеляційними скаргами лише 05 червня 2026 року.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений судом належним чином, 15 червня 2026 року особисто до Київського апеляційного суду подав заяву, у якій просив відкласти судове засідання для формування правової позиції та підготовки відповіді на відзив.
Колегія суддів протокольними ухвалами відмовила у клопотанні про поновлення строку на подання відзиву, оскільки представник відповідача отримала копію апеляційної скарги та ухвали про відкриття провадження 29 травня 2026 року (т. 2 а. с. 151), а тому до 03 червня 2026 року мала подати відзив. Перебування за межами Києва не може бути поважною причиною для пропуску такого строку.
Також суд відмовив у задоволенні заяви позивача про відкладення розгляду справи, оскільки відзив відповідач не був прийнятий судом, відповідь на відзив на апеляційну скаргу не передбачена як процесуальний документ на стадії апеляційного перегляду, а тому відсутня необхідність у підготовці відповідного документа.
З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності  ОСОБА_1 .

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В., дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвал суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з огляду на таке.
За правилами ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до вимог частин 1, 2 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Указаним вимогам закону ухвала суду про залишення позовної заяви без розгляду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України не відповідає враховуючи таке.
Постановляючи ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду, суд першої інстанції виходив із того, що у призначені судові засідання 04.02.2026 та 04.03.2026 позивач не з`явився, про розгляд справи судом повідомлявся, свого представника до суду не направив, причини неявки суду не повідомив. Згідно розписки про ознайомлення з матеріалами справи від 09.01.2026 року та даних довідок про доставку sms - повідомлень, позивач ОСОБА_1 був повідомлений про призначене судове засідання 04.02.2026 року та отримав судову повістку на судове засідання 04.03.2026 року.
Колегія суддів не може погодитися із таким висновком суду першої інстанції зважаючи на таке.
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюються зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.
Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч. 5 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.
За приписами п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився у підготовче засідання чи в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.
У постанові Верховного Суду від 28 липня 2021 року в справі № 756/6049/19 зазначено, що: «залишення позову без розгляду - це форма закінчення розгляду цивільної справи без ухвалення судового рішення, у зв`язку із виникненням обставин, які перешкоджають розгляду справи, але можуть бути усунуті в майбутньому. Однією з підстав для залишення позову без розгляду є повторна, тобто двічі поспіль, неявка в судове засідання позивача, якщо від нього не надходило заяви про розгляд справи без його участі та існують перешкоди для такого розгляду. При цьому позивач має бути належним чином і в установленому порядку повідомлений про дату, час і місце як першого, так і другого судового засідання, в яке він не з`явився. Процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду. Такі положення процесуального закону пов`язані із принципом диспозитивності цивільного судочинства, у відповідності до змісту якого учасник справи самостійно розпоряджається наданими йому законом процесуальними правами. Зазначені наслідки настають незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути поважними. Таким чином, навіть маючи докази поважності причин неявки позивача, суд залишає позовну заяву без розгляду, якщо нез`явлення позивача є перешкодою для розгляду справи. Зазначена норма дисциплінує позивача, як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи. Якщо позивач не може взяти участь в судовому засіданні, він має право подати заяву про розгляд справи за його відсутності. Така заява може бути подана на будь-якій стадії розгляду справи. З матеріалів справи вбачається, що заява про розгляд справи за відсутності позивача ані позивачем, ані його представником подана не була. Правове значення в даному випадку має лише належне повідомлення позивача про день та час розгляду справи, повторність неявки в судове засідання та неподання заяви про розгляд справи за відсутності позивача».
Умовою для залишення позовної заяви без розгляду з підстав, передбачених пунктом 3 частини першої статті 257 ЦПК України, є саме повторна неявка належним чином повідомленого про час і місце розгляду справи позивача. При цьому повторною є друга поспіль неявка позивача, якщо він обидва рази був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи та від нього не надходило заяви про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи (див., зокрема, постанови Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 759/6512/17, від 20 травня 2021 року у справі № 522/13928/15, від 18 серпня 2021 року у справі № 495/9414/15-ц, від 10 лютого 2022 року в справі № 756/16448/18, від 30 червня 2022 року у справі № 461/1190/21.
За приписами ч.ч. 6, 9, 13 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - разом з копіями відповідних документів, надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а в разі його відсутності - разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.
Суд викликає або повідомляє свідка, експерта, перекладача, спеціаліста, а у випадках термінової необхідності, передбачених цим Кодексом, зокрема у справах про видачу обмежувального припису - також учасників справи телефонограмою, телеграмою, засобами факсимільного зв`язку, електронною поштою або повідомленням через інші засоби зв`язку (зокрема мобільного), які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику.
За наявності відповідної письмової заяви учасника справи, який не має електронного кабінету, та технічної можливості повідомлення про призначення справи до розгляду та про дату, час і місце проведення судового засідання чи проведення відповідної процесуальної дії може здійснюватися судом з використанням засобів мобільного зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, шляхом надсилання такому учаснику справи текстових повідомлень із зазначенням веб-адреси відповідної ухвали в Єдиному державному реєстрі судових рішень у порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).
Колегія суддів зауважує, що матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 подавав до суду першої інстанції заяву про направлення йому повісток SMS-повідомленням, а тому Довідка про доставку електронного листа (т. 2 а. с. 105) щодо повідомлення за номером телефону про розгляд справи, не є належним повідомленням, оскільки не було передумов, передбачених ч.ч. 9, 13 ст. 128 ЦПК. Крім того, зі змісту довідки про доставку електронного листа не вбачається змісту самої судової повістки про виклик до суду та, зокрема, неможливо встановити дату та час судового засідання, у яке викликається особа.
Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 02 серпня 2024 року у справі № 761/4187/23, від 01 листопада 2023 року у справі № 761/20381/21.
Так само ознайомлення позивача із матеріалами справи (т. 2 а. с. 85) не свідчить про його належне повідомлення про дату, час та місце судового засідання.
Враховуючи викладене висновок суду про те, що позивач будучи належним чином повідомленим про судові засідання 04 лютого та березня 2026 року, повторно не з`явився не відповідає матеріалам справи та зроблені із порушенням норм процесуального права.
Окрім цього колегія суддів вказує на таке.
04 березня 2026 року о 13:18 (т. 2 а. с. 131), тобто до початку судового засідання, призначеного в цей день на 15:30, ОСОБА_1 подав безпосередньо до Деснянського районного суду м. Києва заяву, у якій просив залишити позов без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України (позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду). Водночас така заява не розглянута судом, позов залишений без розгляду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.
На вказаній заяві міститься резолюція судді «До справи» та припис «Отримано 05.03.2026 10:00».
Загальні правила ведення діловодства в місцевих та апеляційних судах України, порядок роботи з документами з моменту їх надходження чи створення до знищення в установленому порядку або передачі до державної архівної установи регулюється Інструкцією з діловодства в місцевих та апеляційних судах України, затвердженою наказом Державної судової адміністрації України від 20.08.2019 № 814 (далі - Інструкція).
У розділі ІІ Інструкції (Приймання та реєстрація документів) визначено такі положення.
Канцелярія щоденно протягом робочого часу суду забезпечує прийняття та реєстрацію документів, що подаються до відповідного суду в паперовій формі, а також в електронній формі, якщо вони надійшли в порядку, визначеному процесуальним законодавством, Положенням про порядок функціонування окремих підсистем ЄСІТС. Після отримання кореспонденції здійснюється попередній розгляд документів для відокремлення таких, що потребують обов`язкового розгляду керівництвом суду або структурними підрозділами апарату суду (п. 1)
За зверненням особи, яка подала документ до суду, на першій сторінці наданої нею паперової копії працівник апарату суду, який прийняв документ, проставляє під текстом (а в разі відсутності такої можливості - на іншому вільному місці) штамп суду із зазначенням дати (у разі необхідності - часу) отримання документа, своєї посади, прізвища та підпису і повертає копію особі (п. 3).
На першому аркуші вхідного документа в паперовій формі (у тому числі, у разі роздрукування паперової копії вхідного електронного документа) у правому нижньому куті або вільному від тексту місці проставляється реєстраційна позначка (штамп), в якому зазначаються дата реєстрації, реєстраційний номер (та за необхідності - найменування суду) і підпис особи, яка здійснила реєстрацію документа, а в разі необхідності - і час подання документа (п. 9).
Процесуальні документи, що надійшли напередодні розгляду справи або в день розгляду справи, після їх реєстрації в АСДС із зазначенням дати і часу отримання цих документів негайно передаються суддям, в провадженні яких знаходяться вказані справи, із зазначенням в АСДС дати і часу передачі та отримання цих документів (п. 13).
З огляду на викладене, заява позивача подана о 13:18 після її реєстрації мала бути негайно передана судді, водночас з огляду на вказану суддею примітку про отримання такої заяви лише наступного дня, вбачається невиконання відповідних приписів Інструкції відповідальними працівниками Деснянського районного суду м. Києва, як наслідок помилкове залишення позову без розгляду не з підстав п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.
Згідно із статтею 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Відповідно до ч. 6 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направляє справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Апеляційним судом встановлено, що при постановленні оскаржуваної ухвали судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали, висновки суду не відповідають встановленим обставинам справи, а тому ухвала Деснянського районного суду міста Києва від 04 березня 2026 року про залишення позову без розгляду підлягає скасуванню, а справа направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Так. як позивач просив постановити нову ухвалу, а не направити справу для продовження розгляду, апеляційна скарга позивача задовольняється частково.
Оскільки ухвала Деснянського районного суду міста Києва від 04 березня 2026 року про стягнення з позивача витрат відповідача постановлена як наслідок залишення позову без розгляду саме з підстав повторної неявки позивача до суду, і така ухвала про залишення позову без розгляду визнається апеляційним судом незаконною, правова підстава для розподілу судових витрат у спосіб, визначений судом першої інстанції, відпала. Крім того, суд першої інстанції не встановив, які саме необґрунтовані дії позивача спричинили понесення відповідачем витрат, не навів доказів недобросовісної процесуальної поведінки позивача та не перевірив наявність причинного зв`язку між такими діями і заявленими витратами, що є обов`язковим для застосування ч. 5 ст. 142 ЦПК України.
За наведених обставин, питання розподілу витрат має вирішуватись з урахуванням повторного розгляду питання про залишення позову без розгляду та визначених підстав для такого залишення , а тому заява відповідача про стягнення витрат на правничу допомогу також повертається на новий розгляд до районного суду.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 379, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ

Апеляційні скарги ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 04 березня 2026 року про залишення позову без розгляду та ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 04 березня 2026 року про відшкодування витрат відповідача на професійну правничу допомогу адвоката, стягнення судових витрат на проведення судової експертизи - скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.
Повна постанова складена 03 липня 2026 року.

Головуючий О.В. Желепа

Судді Н.В. Поліщук

В.В. Соколова