ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.04.2026 м. Дніпро Справа № 908/417/25

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді-доповідача Паруснікова Ю.Б.,
суддів: Іванова О.Г., Соп`яненко О.Ю.,
секретар судового засідання Абадей М.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Центрального апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» на рішення Господарського суду Запорізької області від 17.06.2025 у справі (суддя Горохов І.С.), повний текст рішення складено 18.06.2025 
за позовом Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго», м. Київ
до відповідача Акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго», м. Запоріжжя
про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.

До Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява ПрАТ «НЕК «Укренерго» до відповідача АТ «Запоріжжяобленерго» про стягнення заборгованості в розмірі 1 612 177,08 грн, з яких: заборгованість у розмірі 1 588 930,80 грн, 3% річних в розмірі 4179,11 грн, інфляційних втрат в розмірі 19 067,17 грн.
Рішенням Господарського суду Запорізької області від 17.06.2025 позов задоволено повністю.
Стягнуто з АТ «Запоріжжяобленерго» на користь ПрАТ «НЕК «Укренерго» заборгованість у розмірі 1 588 930,80 грн, 3% річних в розмірі 4 179,11 грн, інфляційні втрати у розмірі 19 067,17 грн, а також судовий збір у розмірі 19 346,13 грн.

2. Короткий зміст вимог та узагальнені доводи апеляційної скарги.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції АТ «Запоріжжяобленерго» звернулося до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою та просить: скасувати оскаржуване рішення по справі в частині та відмовити ПрАТ «НЕК «Укренерго» у стягненні з АТ «Запоріжжяобленерго» 3% річних в розмірі 4 179,11 грн, інфляційні втрати у розмірі 19 067,17 грн, зменшивши заявлені до стягнення позивачем суми 3% річних та інфляційних втрат на 90%.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення у справі № 908/417/25, допустив порушення норм матеріального права та не забезпечив повного і всебічного з`ясування обставин, які мають значення для правильного вирішення спору, унаслідок чого дійшов передчасних та необґрунтованих висновків про наявність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі
У скарзі зазначається, що спір виник з договору про врегулювання небалансів електричної енергії від 18.04.2019 № 0503-01041, укладеного між сторонами відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії» та Правил ринку, затверджених постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 307, а стягнення здійснено на підставі акта коригування № СВБ_ВР_03_2022_07_0503 від 06.09.2024 до акта купівлі-продажу електроенергії від 31.07.2022 № ВН/22/07-0503 (з урахуванням коригування від 24.11.2022), яким, на думку відповідача, безпідставно збільшено обсяг зобов`язань за липень 2022 року. 
Апелянт наголошує на відсутності можливості перевірки та валідації даних комерційного обліку електроенергії через втрату контролю над значною частиною електромереж і засобів обліку внаслідок тимчасової окупації та ведення бойових дій на території Запорізької області (згідно з наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309), що унеможливлює достовірне визначення обсягів електроенергії та їх належну валідацію відповідно до вимог Кодексу комерційного обліку електричної енергії. При цьому отримані від суміжних ліцензіатів дані, за твердженням скаржника, не є перевіреними і можуть бути підтверджені лише після деокупації територій. 
Скаржник також посилається на наявність форс-мажорних обставин, підтверджених листом Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1 щодо військової агресії РФ і запровадження воєнного стану, що призвело до втрати доступу до активів, пошкодження інфраструктури, неможливості належного обліку електроенергії, зниження рівня розрахунків споживачів та істотного погіршення фінансового стану підприємства. 
В апеляційній скарзі детально обґрунтовується критична неплатоспроможність АТ «Запоріжжяобленерго», підтверджена, зокрема, висновком ДП «Центр судової експертизи та експертних досліджень» ДСА України № 003-СНЮ/24 від 17.01.2025, значною дебіторською заборгованістю (3,029 млрд грн станом на 01.12.2024), збитковістю діяльності (204,75 млн грн збитків у 2022 році та 580 млн грн у 2024 році), суттєвим падінням доходів, скороченням персоналу, невідповідністю тарифів фактичним витратам та відсутністю джерел покриття витрат у зв`язку з регуляторними рішеннями НКРЕКП. 
Окремо наголошується, що підприємство є об`єктом критичної інфраструктури та здійснює діяльність в умовах постійних руйнувань енергетичної системи, що зумовлює спрямування значних коштів на аварійно-відновлювальні роботи, забезпечення безперебійного енергопостачання та виконання державних завдань, у зв`язку з чим стягнення фінансових санкцій у повному обсязі створює загрозу стабільності функціонування енергосистеми регіону.
Посилаючись на правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, а також на практику Верховного Суду (зокрема, постанови від 22.02.2022 у справі № 924/441/20, від 18.05.2022 у справі № 280/988/19, від 13.09.2023 у справі № 910/7679/22) і рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 № 15-рп/2004 та від 11.10.2005 № 8-рп/2005, апелянт зазначає, що 3% річних та інфляційні втрати мають компенсаційний характер і можуть бути зменшені судом з урахуванням принципів розумності, справедливості та пропорційності, а їх стягнення у повному обсязі за наявних обставин є надмірним тягарем і порушує баланс інтересів сторін. Також наводиться приклад судової практики (справа № 910/10475/21), де розмір аналогічних нарахувань було зменшено на 95%. 
Скаржник вказує, що суд першої інстанції не врахував зазначені обставини, не надав належної оцінки доказам і аргументам відповідача, а також не забезпечив дотримання вимог ст. 236 ГПК України щодо законності та обґрунтованості судового рішення, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про наявність підстав для стягнення як основної заборгованості, так і 3% річних та інфляційних втрат. 

3. Короткий зміст вимог та узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу.

У відзиві на апеляційну скаргу у справі № 908/417/25 ПрАТ «НЕК «Укренерго» заперечує проти доводів апеляційної скарги АТ «Запоріжжяобленерго» на рішення Господарського суду Запорізької області від 17.06.2025 зазначаючи, що оскарження фактично стосується виключно частини рішення щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат, тоді як решта рішення відповідачем не заперечується. 
Позивач вказує, що нарахування 3% річних та інфляційних втрат здійснено відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) як обов`язкової міри відповідальності за прострочення грошового зобов`язання, яка має компенсаційний характер, входить до складу грошового зобов`язання та підлягає застосуванню незалежно від вини боржника, наявності форс-мажорних обставин чи його фінансового стану. При цьому боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання, а інфляційні втрати та 3% річних спрямовані на відшкодування знецінення коштів і компенсацію користування ними. 
У відзиві підкреслюється, що посилання апелянта на форс-мажор та складний фінансовий стан є безпідставними, оскільки відповідно до усталеної практики Верховного Суду (зокрема постанови від 12.04.2017 у справі № 3-1462гс16, від 26.05.2022 у справі № 902/186/21, від 22.09.2020 у справі № 918/631/19, від 24.07.2018 у справі № 905/1722/17) такі обставини не звільняють від обов`язку сплати сум, передбачених ст. 625 ЦК України. 
Позивач також зазначає, що доводи апеляційної скарги щодо застосування правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, є помилковими, оскільки правовідносини у цій справі не є подібними: у даній справі проценти річних нараховані у мінімальному розмірі 3%, встановленому законом, а їх загальний розмір разом з інфляційними втратами становить лише 23 246,28 грн, що складає близько 1,46% від суми основного боргу 1 588 930,80 грн, і не є надмірним чи неспівмірним, тоді як у справі № 902/417/18 розмір санкцій був явно непропорційним (перевищував 100% суми боргу).
Крім того, позивач посилається на актуальну правову позицію Верховного Суду (постанова від 31.05.2023 у справі № 914/2453/21, постанова Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2025 у справі № 903/602/24), відповідно до якої 3% річних є мінімальним гарантованим законом розміром процентів і не підлягають зменшенню судом за відсутності виключних обставин, яких у даній справі не встановлено. 
У відзиві наголошується, що заявлені до стягнення суми є співмірними (0,26% та 1,2% від суми боргу відповідно), не порушують принципів розумності, справедливості та пропорційності, а їх зменшення, навпаки, призведе до порушення балансу інтересів сторін і позбавить позивача єдиного способу захисту його майнового права, оскільки в умовах воєнного стану він позбавлений права нараховувати штрафні санкції відповідно до постанови НКРЕКП № 332 від 25.02.2022 (у редакції постанови № 413 від 26.04.2022).
Позивач вважає, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, належно оцінив докази, дійшов обґрунтованих висновків та правильно застосував норми матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим підстави для скасування рішення відсутні. 
З огляду на викладене, позивач просить апеляційний господарський суд залишити апеляційну скаргу АТ «Запоріжжяобленерго» без задоволення, а рішення Господарського суду Запорізької області від 17.06.2025 у справі № 908/417/25 - без змін.

4. Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини.

Судом першої інстанції встановлено, що ПрАТ «НЕК «Укренерго» утворене відповідно до наказу Міністерства фінансів України від 15.02.2019 № 73 та розпорядження Кабінету Міністрів України від 22.11.2017 № 829-р шляхом перетворення державного підприємства «НЕК «Укренерго» та є його правонаступником відповідно до ст. 108 ЦК України, п. 5 Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.08.2012 № 802, та п. 3.2 Статуту НЕК «Укренерго», при цьому 100 % акцій товариства належить державі; позивач виконує функції оператора системи передачі, адміністратора розрахунків та адміністратора комерційного обліку на ринку електричної енергії України на підставі відповідної ліцензії.
Відповідно до п. 7, 12, 46 ч. 1 ст. 1, ч. 3 ст. 3, п. 6 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про ринок електричної енергії» балансуючий ринок призначений для врегулювання небалансів електричної енергії, учасники ринку зобов`язані нести відповідальність за баланс та укладати договір про врегулювання небалансів з оператором системи передачі, а діяльність на ринку здійснюється на договірних засадах.
Судом встановлено, що відповідно до п. 1.3.5, 1.3.7 Правил ринку, затверджених постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 307, відповідач – АТ «Запоріжжяобленерго» подав заяву-приєднання до договору про врегулювання небалансів електричної енергії, а позивач листом № 01/14136 від 18.04.2019 повідомив про приєднання відповідача до такого договору з ідентифікатором № 0503-01041, дата акцептування – 18.04.2019. 
Договір укладено як публічний договір приєднання відповідно до ст. 634 ЦК України, у редакції, чинній на момент виникнення заборгованості, затвердженій наказом НЕК «Укренерго» № 117 від 01.03.2024.
Згідно з умовами договору (п.п. 1.1– 1.5, 2.1, 2.2, 5.1, 5.6– 5.10) та Правил ринку, позивач як оператор системи передачі здійснює врегулювання небалансів електричної енергії, формує платіжні документи через систему управління ринком (СУР), а відповідач як сторона, відповідальна за баланс, зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі оплачувати вартість небалансів. У разі заперечень щодо рахунків відповідач зобов`язаний повідомити про них до 12:00 наступного робочого дня, однак такі заперечення не звільняють його від обов`язку оплати.
Судом встановлено, що відповідно до ч. 7 ст. 68, ч. 4 ст. 75, п. 4 ч. 2 ст. 33 Закону України «Про ринок електричної енергії», а також положень Правил ринку і Додатку 10 до них, адміністратор розрахунків здійснює розрахунок обсягів небалансів, формує відповідні рахунки та забезпечує їх оплату через рахунки зі спеціальним режимом використання.
На підставі оновлених даних комерційного обліку та відповідно до процедури врегулювання (Додаток 10 до Правил ринку) позивачем сформовано та направлено відповідачу акт коригування (врегулювання) № СВБ_ВР_03_2022_07_0503 від 06.09.2024 до акту купівлі-продажу електричної енергії від 31.07.2022 № ВН/22/07-0503 та акту коригування від 24.11.2022 № ВР/22/07-0503, за яким обсяг зобов`язань відповідача за липень 2022 року збільшився, а сума до оплати склала 1 588 930,80 грн з ПДВ.
08.01.2025 позивач виставив відповідачу через систему управління ринком рахунок-фактуру № 2404202400737 від 07.01.2025 за період 01.07.2022– 31.07.2022 на суму 1 588 930,80 грн з ПДВ, із кінцевим строком оплати 13.01.2025. Вказаний рахунок відповідачем не оплачено, у зв`язку з чим станом на 14.02.2025 утворилась заборгованість у розмірі 1 588 930,80 грн з ПДВ, а строк прострочення становив 32 дні (з 14.01.2025 по 14.02.2025).
Судом також встановлено, що відповідач не скористався передбаченим п. 5.7 договору правом на подання заперечень щодо виставленого рахунку у визначений строк, при цьому відповідно до п.п. 7.8.1-7.8.3 Правил ринку навіть у разі ініціювання спору оплата повинна здійснюватися згідно з платіжним документом.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що між сторонами існують договірні правовідносини щодо врегулювання небалансів електричної енергії, позивач належним чином визначив обсяги та вартість небалансів і виставив рахунок відповідно до вимог законодавства та умов договору, тоді як відповідач порушив обов`язок щодо своєчасної оплати, що спричинило виникнення заборгованості.
Спір між сторонами у даній справі зводиться до наявності та розміру заборгованості АТ «Запоріжжяобленерго» за електричну енергію для врегулювання небалансів, нарахованої ПрАТ «НЕК «Укренерго» на підставі Акта коригування (врегулювання) від 06.09.2024 та виставленого рахунку-фактури, а також до правомірності нарахування і стягнення 3 % річних та інфляційних втрат у зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання.
Водночас відповідач заперечує проти позову, посилаючись на недоведеність достовірності обсягів небалансів та суми нарахувань, зокрема з огляду на відсутність доступу до засобів обліку на тимчасово окупованих територіях та територіях бойових дій, що, на його думку, виключає можливість встановлення реального обсягу спожитої електричної енергії і, відповідно, розміру заборгованості.

5. Оцінка апеляційним господарським судом аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Предметом апеляційного оскарження є рішення Господарського суду Запорізької області у справі № 908/417/25, яким вирішено спір щодо стягнення з АТ «Запоріжжяобленерго» на користь ПрАТ «НЕК «Укренерго» заборгованості за електричну енергію для врегулювання небалансів, а також нарахованих 3 % річних та інфляційних втрат, в частині правильності встановлення судом першої інстанції обставин справи, оцінки доказів та застосування норм матеріального і процесуального права при ухваленні такого рішення.
Згідно з ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків (господарських зобов`язань), зокрема, є договори та інші правочини.
Як зазначалося вище, правовідносини сторін у справі виникли на підставі договору про врегулювання небалансів електричної енергії № 0503-01041 від 18.04.2019, укладеного між ПрАТ «НЕК «Укренерго» та АТ «Запоріжжяобленерго» шляхом приєднання останнього до публічного договору відповідно до вимог Закону України «Про ринок електричної енергії», Правил ринку, затверджених постановою НКРЕКП № 307 від 14.03.2018, та ст. 634 ЦК України.
Суд першої інстанції виходив із того, що відповідач як сторона, відповідальна за баланс (СВБ), зобов`язаний здійснювати своєчасну та повну оплату вартості небалансів електричної енергії відповідно до вимог Закону України «Про ринок електричної енергії», Правил ринку та умов укладеного договору. Натомість встановлено, що позивачем у межах визначених процедур сформовано та направлено відповідачу акт коригування (врегулювання) від 06.09.2024 та відповідний рахунок-фактуру № 2404202400737 від 07.01.2025 на суму 1 588 930,80 грн, який відповідачем у встановлений строк не оплачено.
Оцінюючи належність і допустимість доказів, суд дійшов висновку, що вказані документи сформовані відповідно до Правил ринку та даних комерційного обліку, які, у свою чергу, формуються, зокрема, на підставі інформації самих учасників ринку, включаючи відповідача як ППКО. При цьому суд встановив, що акт коригування підписаний обома сторонами без зауважень, а заперечення щодо виставленого рахунку у передбаченому договором та нормативними актами порядку відповідачем не заявлялись.
Суд також врахував, що чинне регулювання (зокрема постанова НКРЕКП № 555) передбачає можливість формування як фактичних, так і розрахункових (оціночних) даних комерційного обліку в умовах воєнного стану, у тому числі за відсутності доступу до засобів обліку. При цьому відповідач, будучи одночасно ППКО, не довів, що сформовані дані є недостовірними, та не ініціював передбачених Кодексом комерційного обліку процедур оскарження чи коригування таких даних.
За таких обставин суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що позивач довів факт надання послуг з врегулювання небалансів, належного формування розрахункових документів та наявності у відповідача простроченої заборгованості у розмірі 1 588 930,80 грн, яка не сплачена станом на момент розгляду справи.
Застосовуючи положення ст.ст. 525, 526, 530, 610, 612 ЦК України, суд обґрунтовано зазначив, що зобов`язання має виконуватись належним чином та у встановлений строк, а його невиконання є підставою для застосування відповідальності. Оскільки відповідач допустив прострочення виконання грошового зобов`язання, на нього покладається обов`язок відшкодувати передбачені законом наслідки такого порушення.
Перевіривши надані позивачем розрахунки, місцевий господарський суд встановив їх арифметичну та методологічну правильність і дійшов висновку про обґрунтованість нарахування 3 % річних у сумі 4 179,11 грн та інфляційних втрат у сумі 19 067,17 грн відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України. Суд підкреслив, що такі нарахування мають компенсаційний, а не штрафний характер, є складовою грошового зобов`язання і не підлягають зменшенню з підстав, наведених відповідачем.
Посилання відповідача на складний фінансовий стан, відсутність доступу до об`єктів обліку та недостовірність даних суд визнав необґрунтованими, оскільки вони не підтверджені належними доказами та не спростовують встановленого факту існування заборгованості. Крім того, такі обставини не звільняють боржника від відповідальності за порушення грошового зобов`язання відповідно до ст. 625 ЦК України.
Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з наведеними висновками, вважаючи їх такими, що відповідають встановленим обставинам справи, наданим доказам та правильному застосуванню норм матеріального права.
Доводи апеляційної скарги щодо недоведеності обсягів небалансів та неправомірності їх визначення не спростовують висновків суду першої інстанції, оскільки апелянтом не надано доказів оскарження даних комерційного обліку у передбаченому порядку, їх недостовірності чи помилковості. Навпаки, встановлено, що відповідні дані сформовані з урахуванням інформації самого відповідача та не були ним належним чином заперечені.
Посилання апелянта на обставини воєнного стану та відсутність доступу до засобів обліку не можуть бути підставою для звільнення від виконання грошового зобов`язання, оскільки чинне нормативне регулювання прямо передбачає механізми формування розрахункових даних у таких умовах, а також не скасовує обов`язку здійснення розрахунків за небаланси.
Доводи щодо необхідності зменшення 3 % річних та інфляційних втрат є безпідставними, оскільки такі нарахування не є штрафними санкціями, а мають компенсаційний характер та підлягають стягненню в повному обсязі відповідно до імперативних приписів ст. 625 ЦК України. 
Колегія суддів ЦАГС враховує, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19 вказала, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та трьох процентів річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю.
Нарахування 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.
З огляду компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, колегія суддів відхиляє доводи скаржника щодо безпідставного відхилення судом клопотання відповідача про зменшення розміру нарахованих позивачем до стягнення з відповідача 3% річних.
У постанові від 02.07.2025 у справі № 903/602/24 Велика Палата Верховного Суду конкретизувала правовий висновок, викладений в її постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19) та зазначила, що три проценти річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом) є законодавчо встановленим та мінімальним розміром процентів річних, на які може розраховувати кредитор у разі неналежного виконання зобов`язання боржником. Тому розмір процентів річних, який становить три проценти річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом), не підлягає зменшенню судом.
Надаючи оцінку посиланню скаржника на урахування його скрутного фінансового становища, колегія суддів враховує принцип рівності сторін у господарських правовідносинах, який передбачає, що кожна зі сторін несе однаковий обсяг процесуальних прав та обов`язків, а також однакову відповідальність за невиконання або неналежне виконання взятих на себе зобов`язань, незалежно від свого майнового стану чи інших суб`єктивних обставин.
Позивач у даній справі перебуває в рівних процесуальних умовах з відповідачем у розумінні принципу процесуальної рівності сторін, який гарантує кожній стороні однакові можливості щодо подання доказів, доведення своїх вимог і заперечень та участі в судовому розгляді.
Разом з тим, принцип рівності сторін охоплює також рівність у застосуванні до них норм матеріального права, зокрема щодо наслідків невиконання договірних зобов`язань. 
Посилання на фінансові труднощі чи ускладнену економічну ситуацію, включно з умовами воєнного стану, не впливають на обсяг відповідальності боржника і не можуть бути підставою для звільнення від виконання грошового зобов`язання або зменшення його розміру. Такі обставини можуть враховуватися виключно при вирішенні питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, але не при визначенні підстав та розміру стягнення.
У цьому контексті доводи відповідача про складний фінансовий стан не можуть бути підставою для звільнення від відповідальності або зменшення її обсягу, оскільки це призвело б до порушення балансу інтересів сторін та надання одній із них необґрунтованих переваг. Законодавство, зокрема положення ст. 625 ЦК України, встановлює імперативний обов`язок боржника нести відповідальність за прострочення грошового зобов`язання незалежно від причин такого прострочення.
Водночас обставини, пов`язані з фінансовими труднощами боржника не впливають на встановлення факту порушення зобов`язання та розміру підлягаючих стягненню сум. 
Посилання відповідача на сертифікат Запорізької торгово-промислової палати України про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) № 2300-23-4114 від 05.10.2023, вих. № 033/1014 саме по собі не є достатньою та безумовною підставою для звільнення від відповідальності або невиконання грошового зобов`язання, а також не впливає на обґрунтованість заявлених до стягнення сум, оскільки має виключно доказове значення та підлягає оцінці судом у сукупності з іншими доказами з урахуванням конкретних обставин справи, зокрема щодо наявності причинно-наслідкового зв`язку між форс-мажорними обставинами та неможливістю належного виконання саме спірного грошового зобов`язання.
Згідно зі змістом ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання, а отже, навіть за наявності форс-мажорних обставин відповідальність у вигляді інфляційних втрат та трьох процентів річних зберігається як спеціальний спосіб захисту майнового права кредитора.
Такий підхід забезпечує дотримання принципу рівності сторін, правову визначеність та справедливий баланс інтересів учасників господарських правовідносин.
Інші доводи апеляційної скарги не містять належного правового обґрунтування, не підтверджені доказами та не спростовують встановлених судом першої інстанції обставин справи.
З урахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов висновку, що всі доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, спростовуються матеріалами справи та правильними висновками суду першої інстанції, у зв`язку з чим підстави для скасування або зміни оскаржуваного рішення відсутні.

6. Висновки за результатами апеляційного перегляду справи

За результатами апеляційного перегляду справи колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції повно та всебічно встановив обставини справи, надав належну правову оцінку зібраним доказам і правильно застосував норми матеріального та процесуального права.
Доводи апелянта про порушення норм матеріального і процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, неправильну оцінку доказів не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та спростовуються матеріалами справи.
Відповідно до статей 236, 275, 276 ГПК України, підстав для зміни або скасування оскаржуваного судового рішення не встановлено.
За вказаних обставин апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

7. Розподіл судових витрат

У зв`язку з відмовою у задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 ГПК України, судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись статтями 269, 270, 273, 275, 276, 282 287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» – залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Запорізької області від 17.06.2025 у справі № 908/417/25 – залишити без змін.
Судовий збір у вигляді сплаченого судового збору за подання апеляційних скарг покласти на Акціонерне товариство «Запоріжжяобленерго».
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 30.04.2026.

Головуючий суддя Ю.Б. Парусніков

Судді: О.Г. Іванов

О.Ю. Соп`яненко