ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.06.2026 м. Дніпро Справа № 908/399/26

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії:
головуючого судді: Андрейчука Л.В. (доповідач),
суддів: Кошлі А.О., Стефанів Т.В.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Господарського суду Запорізької області від 06.04.2026 (суддя Азізбекян Т.А.)
у справі № 908/399/26
за позовом: Військової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю ПРОЕКТНО-БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ "АКВІ БУД" м. Запоріжжя
про стягнення 42 145, 87 грн,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

У січні 2026 року Військова частина НОМЕР_1 звернулася до Господарського суду Запорізької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Проектно-будівельна компанія «Акві-Буд» про стягнення пені у розмірі 42 145, 87 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором підряду на будівництво фортифікаційних споруд № 365/4Д від 11.04.2025.
Позивач зазначав, що відповідно до умов укладеного між сторонами договору відповідач зобов`язався виконати роботи з розроблення проєктно-кошторисної документації та будівництва фортифікаційних споруд опорного пункту № 540 у строки, визначені договором та календарним графіком виконання робіт.
За твердженням позивача, кінцевим строком завершення робіт було визначено 30.06.2025, проте фактично роботи були завершені лише 14.07.2025, у зв`язку з чим відповідач допустив прострочення виконання договірного зобов`язання на 14 календарних днів.
Посилаючись на пункт 13.5 договору, яким передбачена відповідальність підрядника у вигляді пені за порушення строків завершення будівництва, позивач здійснив нарахування пені за період прострочення та просив суд стягнути з відповідача 42 145, 87 грн.
При цьому позивач вказував, що відповідачем не доведено наявності підстав для звільнення від відповідальності за порушення строків виконання робіт, а обставини, на які останній посилається як на причини несвоєчасного завершення будівництва, не можуть бути підставою для невиконання або неналежного виконання взятих на себе договірних зобов`язань.

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення у справі.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 16.03.2026 у справі № 908/399/26 у задоволенні позову Військової частини НОМЕР_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Проектно-будівельна компанія «Акві-Буд» про стягнення пені у розмірі 42 145, 87 грн відмовлено повністю.
Приймаючи зазначене рішення, місцевий господарський суд виходив із того, що хоча відповідачем і було допущено порушення строку виконання робіт, передбаченого договором підряду, однак матеріалами справи підтверджується наявність обставин, які об`єктивно вплинули на можливість своєчасного виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань.
Суд першої інстанції встановив, що роботи виконувалися на території ведення активних бойових дій, а після укладення договору безпекова ситуація в районі будівництва суттєво погіршилася, що зумовило виникнення додаткових ризиків для життя та здоров`я працівників, залучених до виконання робіт.
Оцінивши подані сторонами докази у їх сукупності, місцевий господарський суд дійшов висновку, що прострочення виконання робіт було спричинене обставинами, які не залежали від волі відповідача, у зв`язку з чим відсутні підстави для застосування до нього відповідальності у вигляді пені, передбаченої договором.
З огляду на викладене, суд першої інстанції відмовив у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погодившись із рішенням Господарського суду Запорізької області від 16.03.2026 у справі № 908/399/26, Військова частина НОМЕР_1 звернулася до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення місцевого господарського суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.
Апелянт просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Проектно-будівельна компанія «Акві-Буд» пеню у розмірі 42 145, 87 грн, нараховану за порушення строків виконання робіт за договором підряду № 365/4Д від 11.04.2025.
На думку скаржника, суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, неправильно оцінив наявні у матеріалах справи докази, а також дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої договором.
Апелянт вважає, що факт порушення відповідачем строків виконання робіт є встановленим та не заперечується сторонами, а тому за наявності прострочення до відповідача підлягає застосуванню відповідальність, визначена пунктом 13.5 договору підряду.
Скаржник зазначає, що відповідач не довів належними та допустимими доказами наявності обставин, які б звільняли його від відповідальності за порушення строків виконання договірних зобов`язань, а висновки місцевого господарського суду щодо існування таких обставин не відповідають фактичним обставинам справи та наявним доказам.
Крім того, Військова частина НОМЕР_1 посилається на те, що відповідачем не було дотримано передбаченого договором порядку повідомлення замовника про виникнення обставин, які могли вплинути на строки виконання робіт, не ініційовано внесення змін до договору щодо продовження строків виконання робіт, а також не надано належного підтвердження неможливості своєчасного виконання договірних зобов`язань.
У зв`язку з наведеним апелянт вважає, що рішення Господарського суду Запорізької області від 16.03.2026 ухвалене з порушенням норм матеріального права та за неповного з`ясування обставин, які мають значення для правильного вирішення спору, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги Військова частина НОМЕР_1 зазначає, що рішення Господарського суду Запорізької області від 06.04.2026 у справі № 908/399/26 є незаконним та необґрунтованим, ухваленим із неправильним застосуванням норм матеріального права, а висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи та наявним у матеріалах справи доказам.
Апелянт вважає помилковим висновок місцевого господарського суду про відсутність підстав для стягнення з відповідача пені за порушення строків завершення будівельних робіт за договором підряду № 365/4Д від 11.04.2025.
Скаржник зазначає, що судом першої інстанції правильно встановлено факт укладення між Військовою частиною НОМЕР_1 як замовником та Товариством з обмеженою відповідальністю «Проектно-будівельна компанія «Акві-Буд» як підрядником договору підряду № 365/4Д від 11.04.2025, предметом якого є виконання робіт з розроблення проєктно-кошторисної документації та виконання будівельних робіт по об`єкту «Нове будівництво фортифікаційних споруд опорного пункту № 540».
Військова частина НОМЕР_1 звертає увагу, що відповідно до пункту 1.1 договору підрядник зобов`язався на свій ризик, власними силами виконати роботи, передбачені договором, а замовник — прийняти виконані роботи та оплатити їх вартість. Водночас пунктом 1.4 договору визначено, що роботи виконуються у два етапи: перший етап — проєктування, другий етап — безпосереднє виконання будівельних робіт відповідно до календарного графіка виконання робіт.
За доводами скаржника, пунктом 3.1 договору та календарним графіком виконання робіт встановлено кінцевий строк завершення будівельних робіт — 30.06.2025. При цьому відповідач підписав договір та календарний графік без будь-яких зауважень чи заперечень, погодився із визначеними строками виконання робіт та протягом строку дії договору не заявляв замовнику претензій щодо неможливості виконання робіт у погоджені сторонами строки.
Військова частина НОМЕР_1 наголошує, що замовником на виконання умов договору було передано відповідачу об`єкт виконання робіт, тобто будівельний майданчик, про що сторонами складено відповідний акт приймання-передачі від 12.04.2025. Отже, на думку апелянта, зі сторони замовника були створені необхідні умови для виконання відповідачем договірних зобов`язань.
Скаржник зазначає, що станом на 30.06.2025 відповідач будівельні роботи по об`єкту не завершив, а фактично роботи були завершені та передані замовнику лише 14.07.2025, що підтверджується актом приймання виконаних робіт № 1 від 14.07.2025 та актом готовності об`єкта до експлуатації від 17.11.2025. Відтак, на думку апелянта, відповідачем допущено прострочення виконання договірного зобов`язання на 14 календарних днів.
Апелянт посилається на те, що замовник належним чином виконав свої договірні зобов`язання, прийняв та оплатив виконані роботи, зокрема роботи з розроблення проєктно-кошторисної документації, будівельні роботи та роботи з авторського нагляду. Натомість підрядник, незважаючи на прийняття на себе відповідних зобов`язань, не забезпечив завершення будівельних робіт у строк, визначений договором.
З огляду на викладене Військова частина НОМЕР_1 вважає, що наявні всі підстави для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої пунктом 13.5 договору, відповідно до якого за порушення строків завершення будівництва підрядник сплачує замовникові пеню у розмірі 0,1 % договірної ціни за кожний день такого прострочення.
Скаржник зазначає, що нарахована ним пеня у розмірі 42 145, 87 грн є наслідком порушення відповідачем погодженого сторонами строку виконання робіт, а тому висновок суду першої інстанції про відмову у її стягненні є помилковим.
Окремо апелянт не погоджується з висновками місцевого господарського суду про наявність обставин непереборної сили, які звільняють відповідача від відповідальності. За твердженням скаржника, суд першої інстанції безпідставно застосував до спірних правовідносин положення про форс-мажорні обставини, не врахувавши при цьому умови самого договору, якими сторони врегулювали порядок повідомлення про такі обставини та порядок їх підтвердження.
Військова частина НОМЕР_1 посилається на те, що розділом 14 договору передбачено спеціальний порядок дій сторони, виконанню обов`язків якої перешкоджають форс-мажорні обставини. Зокрема, відповідно до пункту 14.2 договору така сторона зобов`язана не пізніше 5 робочих днів з моменту настання відповідних обставин письмово повідомити про це іншу сторону, а також протягом 5 календарних днів з моменту їх настання надати іншій стороні належні підтвердні документи, видані компетентними органами.
Скаржник наголошує, що повідомлення про настання форс-мажорних обставин має містити дані про час настання і характер таких обставин, а підтвердження обставин непереборної сили повинно здійснюватися відповідним документом компетентного органу із зазначенням строку дії таких обставин та обґрунтованого строку усунення їх наслідків.
На думку апелянта, доказом виникнення обставин непереборної сили та строку їх дії відповідно до договору є сертифікат, виданий Торгово-промисловою палатою України або регіональною торгово-промисловою палатою, а також інформація про внесення такого сертифіката до відповідного реєстру. При цьому такий сертифікат має бути наданий у межах строку повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором.
Військова частина НОМЕР_1 стверджує, що жодного повідомлення, звернення чи підтвердження про неможливість виконання будівельних робіт у визначені строки на адресу замовника від відповідача не надходило. Так само, за твердженням апелянта, відповідач не ініціював перед замовником розгляд питання про перенесення або продовження строків виконання будівельних робіт на підставі сертифіката Торгово-промислової палати України чи регіональної торгово-промислової палати.
Скаржник вважає, що за відсутності належного та своєчасного повідомлення замовника про настання обставин непереборної сили, а також за відсутності передбаченого договором сертифіката ТПП, відповідач не може посилатися на такі обставини як на підставу для звільнення від відповідальності за порушення строків виконання робіт.
Апелянт наголошує, що саме по собі недотримання відповідачем передбаченого договором порядку повідомлення про виникнення обставин, які можуть вплинути на строки виконання робіт, є порушенням договірних зобов`язань. На думку скаржника, сторона, яка посилається на наявність форс-мажорних обставин, повинна діяти добросовісно та своєчасно повідомляти контрагента про виникнення відповідних обставин, щоб інша сторона мала можливість оцінити їх вплив на виконання договору та вжити необхідних заходів щодо врегулювання правовідносин.
Також Військова частина НОМЕР_1 критично оцінює висновок Рівненської торгово-промислової палати від 12.03.2026 № 56.01/89 про істотну зміну обставин. На думку скаржника, такий висновок не є належним доказом наявності форс-мажорних обставин у розумінні умов договору, оскільки договір вимагає саме сертифікат про засвідчення форс-мажорних обставин, а не висновок про істотну зміну обставин.
Крім того, апелянт зазначає, що висновок Рівненської торгово-промислової палати складений лише 12.03.2026, тобто після завершення виконання робіт та виникнення спірних правовідносин. На думку скаржника, отримання такого документа після фактичного виконання договору не може підтверджувати належне виконання відповідачем обов`язків, встановлених договором щодо підтвердження форс-мажорних обставин у період виконання робіт.
Апелянт зазначає, що положення статей 651–653 Цивільного кодексу України регулюють питання зміни або розірвання договору у зв`язку з істотною зміною обставин, однак сам по собі висновок торгово-промислової палати про істотну зміну обставин не змінює умов договору, не продовжує строки виконання робіт та не звільняє сторону від відповідальності за вже допущене порушення зобов`язання.
Скаржник звертає увагу, що договір № 365/4Д у частині строків виконання робіт не був змінений сторонами шляхом укладення відповідної додаткової угоди, а також не був змінений за рішенням суду. Таким чином, на думку апелянта, строк завершення будівельних робіт залишився незмінним — 30.06.2025, і саме з цієї дати має обчислюватися прострочення відповідача.
Військова частина НОМЕР_1 вказує, що відповідач, будучи професійним суб`єктом господарювання у сфері будівництва, прийняв на себе зобов`язання виконати роботи у визначені договором строки, а тому мав оцінити власні можливості, ризики виконання договору, наявність необхідних матеріальних, технічних та трудових ресурсів, а також можливість організації виконання робіт в умовах воєнного стану.
Апелянт вважає, що посилання відповідача на ускладнення логістики, нестачу кваліфікованих працівників, мобілізацію працівників контрагентів, складність постачання матеріалів чи інші організаційно-господарські труднощі не можуть самі по собі вважатися обставинами непереборної сили, оскільки такі обставини пов`язані з господарською діяльністю підрядника та ризиками її здійснення.
На думку скаржника, суд першої інстанції фактично звільнив відповідача від відповідальності, виходячи із загального посилання на воєнний стан, бойові дії та погіршення безпекової ситуації, однак не встановив належного причинно-наслідкового зв`язку між конкретними обставинами, на які посилався відповідач, та неможливістю виконати саме спірні будівельні роботи у строк до 30.06.2025.
Військова частина НОМЕР_1 також зазначає, що форс-мажорні обставини мають бути надзвичайними, невідворотними та такими, що об`єктивно унеможливлюють виконання конкретного зобов`язання, а не лише ускладнюють його виконання. Військова частина НОМЕР_1 вважає, що відповідач не довів неможливості виконання робіт у погоджений строк, а лише послався на обставини, які могли ускладнювати організацію робіт.
Апелянт також вказує, що відповідач не надав належних доказів того, що саме обставини, на які він посилається, безпосередньо унеможливлювали виконання конкретних робіт на спірному об`єкті протягом усього періоду прострочення. На переконання скаржника, подані відповідачем докази свідчать лише про загальне ускладнення умов господарської діяльності під час воєнного стану, однак не підтверджують об`єктивної неможливості завершити будівництво до 30.06.2025.
Скаржник вказує, що на момент укладення договору в Україні вже діяв правовий режим воєнного стану, а тому сам факт ведення бойових дій, загальна небезпека та пов`язані з цим труднощі не могли бути для відповідача абсолютно непередбачуваними. Відповідач, укладаючи договір на будівництво фортифікаційних споруд, мав усвідомлювати характер таких робіт, їх військове призначення та особливості виконання в умовах збройної агресії.
За доводами Військової частини НОМЕР_1 , суд першої інстанції не врахував, що підрядник не звертався до замовника з пропозиціями щодо продовження строків виконання робіт, не повідомляв про неможливість їх виконання, не просив погодити зміну календарного графіка, а також не надав передбачених договором документів на підтвердження форс-мажорних обставин у період виконання договору.
Крім того, Військова частина НОМЕР_1 вважає, що сам факт подальшого прийняття замовником виконаних робіт та їх оплати не свідчить про відмову замовника від права на застосування до відповідача договірної відповідальності за порушення строків виконання робіт. На думку скаржника, прийняття результату робіт не усуває факту прострочення та не позбавляє замовника права вимагати сплати пені, передбаченої договором.
Також апелянт зазначає, що положення пункту 13.5 договору передбачають чітко визначений розмір відповідальності за порушення строків завершення будівництва, погоджений сторонами під час укладення договору. Відтак, на думку скаржника, відсутні правові підстави для невиконання умов договору в частині відповідальності підрядника за допущене прострочення.
У зв`язку з наведеним скаржник просить скасувати рішення Господарського суду Запорізької області від 06.04.2026 у справі № 908/399/26 та ухвалити нове рішення, яким стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Проектно-будівельна компанія «Акві-Буд» на користь Військової частини НОМЕР_1 пеню за порушення строків завершення будівництва у розмірі 42 145, 87 грн

Узагальнення доводів та заперечень інших учасників справи.
Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу та поданих до суду поясненнях проти її задоволення заперечує, просить рішення Господарського суду Запорізької області від 06.04.2026 у справі № 908/399/26 залишити без змін, а апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 — без задоволення.
На думку відповідача, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, належним чином оцінив подані сторонами докази та дійшов правильного висновку про відсутність підстав для покладення на Товариство з обмеженою відповідальністю «Проектно-будівельна компанія «Акві-Буд» відповідальності у вигляді пені за порушення строків завершення будівництва.
Товариство з обмеженою відповідальністю «Проектно-будівельна компанія «Акві-Буд» зазначає, що будівництво фортифікаційних споруд здійснювалося на території ведення активних бойових дій у Покровському напрямку, а після укладення договору безпекова ситуація на відповідній території істотно погіршилася у зв`язку з активним просуванням військ російської федерації, збільшенням інтенсивності бойових дій та суттєвим розширенням зони ураження безпілотними літальними апаратами.
За твердженням відповідача, під час виконання робіт ворог систематично застосовував FPV-дрони на оптоволокні, радіокеровані FPV-дрони з підсиленими антенами та ретрансляторами, а також БПЛА типу «Ланцет», що створювало постійну та безпосередню загрозу життю і здоров`ю працівників, які виконували будівельні роботи, а також загрозу пошкодження будівельної техніки та матеріалів.
Товариство з обмеженою відповідальністю «Проектно-будівельна компанія «Акві-Буд» наголошує, що на момент укладення договору не мав об`єктивної можливості передбачити настільки стрімке погіршення безпекової ситуації в районі виконання робіт та настільки швидке просування лінії фронту в напрямку населених пунктів, на території яких здійснювалося будівництво фортифікаційних споруд.
Крім того, відповідач посилається на суттєве збільшення кількості та тривалості повітряних тривог у Дніпропетровській та Донецькій областях, що призводило до регулярного припинення виконання будівельних робіт, евакуації працівників до укриттів та подальшої необхідності відновлення виробничих процесів після завершення тривог.
За доводами відповідача, додатковий негативний вплив на строки виконання робіт мали несприятливі погодні умови, зокрема значні та тривалі опади, надмірне зволоження ґрунту, сильні пориви вітру та інші погодні явища, які унеможливлювали або істотно ускладнювали виконання окремих видів будівельних робіт із дотриманням вимог будівельних норм та правил охорони праці.
Також Товариство з обмеженою відповідальністю «Проектно-будівельна компанія «Акві-Буд» зазначає, що виконання договору ускладнювалося дефіцитом окремих будівельних матеріалів спеціального призначення, труднощами з їх доставкою до району виконання робіт, а також дефіцитом кваліфікованих працівників в умовах проведення загальної мобілізації.
На підтвердження наявності істотної зміни обставин відповідач посилається на висновок Рівненської торгово-промислової палати № 56.01/89 від 12.03.2026, яким, на його думку, підтверджується існування об`єктивних обставин, що істотно вплинули на можливість своєчасного виконання робіт за договором.
Відповідач зазначає, що наведені у висновку Рівненської торгово-промислової палати обставини свідчать про істотну зміну умов виконання договору порівняно з тими, які існували на момент його укладення, а тому повинні враховуватись судом під час оцінки причин порушення строків виконання робіт незалежно від формального найменування відповідного документа.
Товариство з обмеженою відповідальністю «Проектно-будівельна компанія «Акві-Буд» вважає безпідставними доводи апелянта щодо відсутності підстав для звільнення від відповідальності та зазначає, що саме по собі недотримання окремих договірних процедур не спростовує існування обставин, які фактично вплинули на можливість виконання будівельних робіт у погоджений сторонами строк.
Крім того, відповідач звертає увагу на те, що прострочення виконання робіт становило лише 14 календарних днів, при цьому будівельні роботи були завершені у повному обсязі, прийняті замовником без будь-яких зауважень щодо якості, обсягів або відповідності проєктно-кошторисній документації та повністю оплачені.
На думку Товариства з обмеженою відповідальністю «Проектно-будівельна компанія «Акві-Буд», за встановлених обставин відсутні підстави вважати, що порушення строків виконання робіт стало наслідком його винної поведінки, а тому відсутні й підстави для застосування до нього відповідальності у вигляді пені.
У поданих запереченнях на відповідь на відзив відповідач також зазначив, що сам по собі факт ненаправлення окремого повідомлення у формі, передбаченій договором, не спростовує наявності обставин непереборної сили та не свідчить про відсутність причинного зв`язку між такими обставинами і порушенням строків виконання робіт.
Крім того, Товариство з обмеженою відповідальністю «Проектно-будівельна компанія «Акві-Буд» вважає, що недотримання передбаченого договором порядку повідомлення про обставини непереборної сили саме по собі не свідчить про наявність його вини у порушенні строків виконання робіт та не може бути достатньою підставою для покладення відповідальності без встановлення фактичних причин прострочення і їх залежності від волі підрядника.
Відповідач просить апеляційний суд залишити рішення Господарського суду Запорізької області від 06.04.2026 у справі № 908/399/26 без змін, а апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 — без задоволення.

Рух справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.04.2026 для розгляду справи № 908/399/26 визначено колегію суддів Центрального апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Андрейчука Л.В. (доповідач), суддів Кошлі А.О. та Стефанів Т.В.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 28.04.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Господарського суду Запорізької області від 06.04.2026 у справі № 908/399/26, витребувано справу з Господарського суду Запорізької області. Розгляд апеляційної скарги призначено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
12.05.2026 на адресу Центрального апеляційного господарського суду надійшла справа № 908/399/26.
01.06.2026 на адресу Центрального апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Проектно-будівельна компанія «Акві-Буд» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Господарського суду Запорізької області від 06.04.2026 у справі № 908/399/26 без змін.
Інших заяв, клопотань чи письмових пояснень від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.
Постанову у справі ухвалено за результатами розгляду справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Встановлені судом обставини справи.

11.04.2025 між Військовою частиною НОМЕР_1 (Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Проектно-будівельна компанія «Акві-Буд» (Підрядник) укладено договір № 365/4Д на будівництво фортифікаційних споруд (далі – Договір).
Відповідно до пункту 1.1 Договору Замовник доручає, а Підрядник зобов`язується на свій ризик, власними силами виконати роботи з розроблення проєктно-кошторисної документації та виконання будівельних робіт по об`єкту «Нове будівництво фортифікаційних споруд опорного пункту № 540», а Замовник зобов`язується прийняти виконані роботи та оплатити їх вартість.
Пунктом 1.4 Договору визначено, що роботи виконуються у два етапи, а саме:
· І етап – виконання вишукувальних робіт, розроблення проєктної документації стадії «Робочий проєкт», проходження експертизи та передача відповідної документації Замовнику;
· ІІ етап – виконання будівельних робіт відповідно до календарного графіка виконання робіт.
Відповідно до пункту 2.1 Договору загальна вартість робіт за договором становила 3 010 462 грн, у тому числі ПДВ – 501 743, 67 грн.
Додатковою угодою № 2 від 12.11.2025 сторони погодили зменшення вартості робіт на 77 507, 76 грн, у зв`язку із чим остаточна вартість робіт за договором склала 2 932 911, 86 грн.
Пунктом 3.1 Договору передбачено, що строки виконання робіт визначаються календарним графіком виконання робіт, який є невід`ємною частиною договору.
Згідно з календарним графіком виконання робіт кінцевим строком завершення будівельних робіт визначено 30.06.2025.
Відповідно до пункту 3.2 Договору Підрядник зобов`язаний розпочати виконання робіт згідно з календарним графіком, але не пізніше п`яти календарних днів після підписання договору.
Пунктом 8.1 Договору передбачено обов`язок Замовника передати Підряднику за актом приймання-передачі об`єкт будівництва (будівельний майданчик/фронт робіт) на період виконання робіт та до їх завершення.
На виконання зазначених умов договору Замовником передано Підряднику об`єкт виконання робіт, про що сторонами складено акт приймання-передачі об`єкта «Нове будівництво фортифікаційних споруд опорного пункту № 540» від 12.04.2025.
Матеріали справи свідчать, що роботи першого етапу виконані відповідачем у повному обсязі.
Розроблена проєктно-кошторисна документація та позитивний експертний звіт від 21.05.2025 № 08-0123/01-25 були передані Замовнику відповідно до акта виконаних робіт від 01.06.2025 № 1ПКД.
Платіжною інструкцією від 27.06.2025 № 819 Замовником здійснено оплату робіт з розроблення проєктно-кошторисної документації на суму 57 274, 36 грн.
Разом з тим будівельні роботи у строк, визначений календарним графіком виконання робіт, завершені не були.
Станом на 30.06.2025 будівельні роботи по об`єкту «Нове будівництво фортифікаційних споруд опорного пункту № 540» відповідачем не завершено, що сторонами не заперечується.
Фактично будівельні роботи були завершені та передані Замовнику 14.07.2025, про що сторонами складено акт приймання виконаних будівельних робіт № 1 від 14.07.2025 на суму 2 863 637, 50 грн.
На підставі зазначеного акта платіжною інструкцією від 16.07.2025 № 1316 Замовником здійснено оплату виконаних будівельних робіт на суму 2 863 637, 50 грн.
Крім того, актом приймання виконаних робіт № 1А від 23.07.2025 Підрядником передано Замовнику роботи з авторського нагляду на суму 12 000 грн, які були оплачені Замовником відповідно до платіжної інструкції від 24.07.2025 № 1455.
Відповідно до акта готовності об`єкта до експлуатації від 17.11.2025 будівельні роботи по об`єкту виконані в повному обсязі та закінчені 14.07.2025, а фактична вартість виконаних будівельних робіт склала 2 863 637, 50 грн.
Отже, колегією суддів встановлено та сторонами не заперечується, що визначений Договором строк завершення будівельних робіт сплив 30.06.2025, тоді як фактичне завершення будівництва та передача результату робіт відбулося 14.07.2025, тобто із простроченням тривалістю 14 календарних днів.
У зв`язку з порушенням строків завершення будівництва позивачем на підставі пункту 13.5 Договору нараховано відповідачу пеню за період з 01.07.2025 по 14.07.2025 у загальному розмірі 42 145, 87 грн.
Спір у даній справі виник у зв`язку з наявністю між сторонами розбіжностей щодо наявності правових підстав для звільнення відповідача від відповідальності за порушення строків виконання робіт та, відповідно, щодо правомірності нарахування і стягнення зазначеної пені.
Відповідно до пункту 13.1 Договору за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за Договором сторони несуть відповідальність, передбачену Договором та чинним законодавством України.
Пунктом 13.2 Договору передбачено, що Підрядник несе відповідальність за якість і строки виконання робіт по Об`єкту, якщо не доведе, що відповідні порушення сталися не з його вини.
Згідно з пунктом 13.5 Договору за порушення строків завершення будівництва по Договору Підрядник сплачує Замовникові пеню у розмірі 0,1 % договірної ціни за кожний день такого прострочення, а за прострочення понад тридцять днів з Підрядника додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків від вказаної вартості.
Пунктом 13.13 Договору передбачено, що Підрядник не несе відповідальності за порушення строків виконання робіт за Договором, якщо таке порушення сталося не з його вини.
Водночас розділом 14 Договору сторони врегулювали порядок звільнення від відповідальності у разі виникнення обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин).
Так, відповідно до пункту 14.1 Договору сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання умов Договору у разі виникнення обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин). На час дії таких обставин жодна зі сторін не несе відповідальності за повне або часткове невиконання взятих на себе договірних зобов`язань, якщо таке невиконання стало наслідком дії обставин непереборної сили.
Пунктом 14.2 Договору передбачено, що сторона, виконанню обов`язків якої перешкоджають форс-мажорні обставини, зобов`язана не пізніше п`яти робочих днів з моменту їх настання письмово повідомити про це іншу сторону та протягом п`яти календарних днів з моменту їх настання надати іншій стороні належні підтвердні документи, видані компетентними (уповноваженими) органами.
Відповідно до зазначеного пункту повідомлення про настання форс-мажорних обставин повинно містити відомості про час їх настання та характер таких обставин.
Також пунктом 14.2 Договору встановлено, що підтвердження обставин непереборної сили засвідчується відповідним документом компетентного (уповноваженого) органу із зазначенням строку дії таких обставин та обґрунтованого строку усунення їх наслідків.
При цьому сторони окремо погодили, що доказом виникнення обставин непереборної сили та строку їх дії є сертифікат, виданий Торгово-промисловою палатою України або регіональною торгово-промисловою палатою, а також інформація про внесення такого сертифіката до Реєстру сертифікатів про засвідчення форс-мажорних обставин. Такий сертифікат повинен бути наданий у межах строку повного виконання сторонами своїх зобов`язань за Договором.
Згідно з пунктом 14.3 Договору сторона, яка посилається на обставини непереборної сили як на причину неналежного виконання своїх зобов`язань, звільняється від відповідальності лише за умови, якщо такі обставини виникли після укладення Договору, їх виникнення викликане подіями, що не залежать від волі відповідної сторони, а також якщо такою стороною вжито усіх необхідних заходів для уникнення або усунення негативних наслідків таких обставин.
Водночас пунктом 14.8 Договору сторони погодили, що сам факт дії в Україні правового режиму воєнного стану не вважається обставиною непереборної сили, крім випадків настання конкретних подій або обставин під час дії воєнного стану, що підтверджуються відповідними документами уповноважених органів.
Заперечуючи проти позову, відповідач посилався на наявність обставин, які, на його думку, об`єктивно вплинули на можливість своєчасного виконання робіт за Договором та стали причиною порушення строків завершення будівництва.
На підтвердження зазначених обставин відповідачем до матеріалів справи подано висновок Рівненської торгово-промислової палати № 56.01/89 від 12.03.2026 про істотну зміну обставин.
Як зазначено у вказаному висновку, під час виконання Договору відбулося суттєве погіршення безпекової ситуації у районі виконання робіт, зумовлене активізацією бойових дій та зміною оперативної обстановки на відповідному напрямку.
У висновку також зазначено про збільшення інтенсивності застосування безпілотних літальних апаратів, у тому числі FPV-дронів та інших засобів ураження, що створювало додаткові ризики для життя та здоров`я працівників, задіяних у виконанні будівельних робіт.
Крім того, у зазначеному висновку наведено обставини, пов`язані зі складністю забезпечення будівництва необхідними матеріалами, ускладненням логістичних процесів, дефіцитом трудових ресурсів в умовах мобілізаційних заходів, а також необхідністю виконання додаткових заходів безпеки під час проведення робіт.
Відповідач стверджував, що зазначені обставини виникли після укладення Договору, мали надзвичайний характер та не залежали від його волі, а тому істотно вплинули на можливість виконання будівельних робіт у строк, визначений календарним графіком.
Також відповідач посилався на те, що роботи виконувалися на об`єкті фортифікаційного будівництва в районі ведення активних бойових дій, що об`єктивно вимагало дотримання підвищених заходів безпеки та ускладнювало організацію будівельного процесу.
За твердженням відповідача, внаслідок погіршення безпекової ситуації під час виконання робіт виникала необхідність тимчасового припинення окремих будівельних процесів, переміщення працівників до укриттів під час повітряних тривог, а також вжиття додаткових заходів щодо збереження життя та здоров`я працівників.
Посилаючись на наведені обставини, відповідач вважав, що прострочення виконання робіт на 14 календарних днів відбулося внаслідок дії обставин, які не залежали від його волі, а тому підстави для застосування до нього відповідальності у вигляді пені відсутні.
Разом із тим матеріали справи не містять доказів направлення відповідачем на адресу позивача письмового повідомлення про настання форс-мажорних обставин у строки та порядку, передбачені пунктом 14.2 Договору.
Також у матеріалах справи відсутній сертифікат Торгово-промислової палати України або регіональної торгово-промислової палати про засвідчення форс-мажорних обставин щодо виконання Договору № 365/4Д від 11.04.2025 та інформація про внесення такого сертифіката до Реєстру сертифікатів про засвідчення форс-мажорних обставин.
Матеріали справи також не містять доказів звернення відповідача до позивача з пропозиціями щодо зміни строків виконання робіт, внесення змін до календарного графіка виконання робіт або укладення додаткової угоди про продовження строків виконання зобов`язань за Договором.
Доказів внесення сторонами змін до Договору в частині продовження строків завершення будівництва матеріали справи також не містять.
Колегією суддів також встановлено, що матеріали справи не містять доказів направлення відповідачем на адресу позивача письмових повідомлень про настання обставин, які можуть вплинути на строки виконання робіт, про можливе сповільнення або призупинення їх виконання, а також про неможливість завершення будівництва у строки, визначені Договором.
Також матеріали справи не містять доказів виконання відповідачем вимог пунктів 4.4.16, 4.4.20, 8.13 та 14.2 Договору щодо інформування Замовника про обставини, які перешкоджають виконанню робіт, та надання документів на підтвердження настання форс-мажорних обставин.
Доказів погодження Замовником продовження строків виконання робіт, зміни календарного графіка виконання робіт або звільнення Підрядника від відповідальності за порушення строків завершення будівництва матеріали справи не містять.

Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з частиною другою статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та/або відзиві на неї.
Предметом апеляційного перегляду у цій справі є рішення місцевого господарського суду, яким відмовлено у задоволенні позову Військової частини НОМЕР_1 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Проектно-будівельна компанія «Акві-Буд» пені у розмірі 42 145,87 грн, нарахованої за порушення строків завершення будівельних робіт за договором підряду № 365/4Д від 11.04.2025.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем було допущено порушення строку завершення будівництва, однак таке порушення стало наслідком обставин непереборної сили, які виникли після укладення договору, не залежали від волі відповідача, мали надзвичайний та невідворотний характер і об`єктивно вплинули на можливість своєчасного виконання будівельних робіт.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він зроблений без належної оцінки умов договору, якими сторони спеціально врегулювали порядок повідомлення про настання форс-мажорних обставин, порядок їх підтвердження та наслідки їх впливу на виконання договірних зобов`язань.
Суд першої інстанції правильно встановив факт укладення між сторонами договору підряду № 365/4Д від 11.04.2025, строк завершення будівельних робіт — 30.06.2025, а також факт їх фактичного завершення 14.07.2025. Таким чином, місцевий господарський суд фактично визнав наявність прострочення виконання відповідачем зобов`язання на 14 календарних днів.
Разом із тим місцевий господарський суд помилково дійшов висновку про відсутність підстав для застосування до відповідача відповідальності у вигляді пені, не врахувавши, що саме на відповідача як на сторону, яка посилається на обставини непереборної сили, покладено обов`язок доведення як наявності таких обставин, так і дотримання погодженого сторонами договірного порядку повідомлення та підтвердження їх настання.
Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Згідно зі статтею 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов`язана вчинити на користь другої сторони певну дію, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Частиною першою статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до частини першої статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, воно підлягає виконанню у цей строк.
За змістом статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
Згідно зі статтею 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Частиною першою статті 612 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до статті 875 Цивільного кодексу України за договором будівельного підряду підрядник зобов`язується збудувати і здати у встановлений строк об`єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проєктно-кошторисної документації, а замовник зобов`язується надати підрядникові будівельний майданчик, прийняти об`єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх.
У такий спосіб, виконання будівельних робіт у погоджений сторонами строк є одним із основних обов`язків підрядника за договором будівельного підряду.
Як встановлено судом апеляційної інстанції, пунктом 3.1 договору сторони визначили, що строки виконання робіт встановлюються календарним графіком виконання робіт. Відповідно до календарного графіка кінцевим строком завершення будівельних робіт визначено 30.06.2025.
Водночас будівельні роботи по об`єкту були фактично завершені та передані замовнику лише 14.07.2025, що підтверджується актом приймання виконаних будівельних робіт № 1 від 14.07.2025 та актом готовності об`єкта до експлуатації від 17.11.2025.
Таким чином, факт порушення відповідачем строку завершення будівельних робіт за договором є встановленим, підтверджується матеріалами справи та не спростований відповідачем.
Пунктом 13.5 договору сторони погодили, що за порушення строків завершення будівництва підрядник сплачує замовникові пеню у розмірі 0,1 % договірної ціни за кожний день такого прострочення.
Позивачем здійснено нарахування пені за період з 01.07.2025 по 14.07.2025 у розмірі 42 145, 87 грн. Розрахунок пені здійснений виходячи з погодженого сторонами розміру відповідальності, передбаченого пунктом 13.5 договору, та кількості днів прострочення виконання зобов`язання.
Колегія суддів зазначає, що саме по собі подальше прийняття замовником виконаних робіт та їх оплата не свідчить про відмову замовника від права на застосування до підрядника договірної відповідальності за порушення строків завершення будівництва, оскільки договір не містить умов, які б пов`язували прийняття результату робіт із припиненням права замовника вимагати сплати пені за вже допущене прострочення.
Сплата вартості фактично виконаних робіт є виконанням замовником власного грошового зобов`язання за договором та не усуває факту порушення підрядником строку завершення будівництва.
У такий спосіб, доводи відповідача про те, що роботи були виконані, прийняті та оплачені замовником, самі по собі не спростовують факту прострочення та не виключають можливості застосування відповідальності, передбаченої пунктом 13.5 договору.
Разом з тим відповідач заперечував проти стягнення пені, посилаючись на наявність обставин непереборної сили та істотну зміну обставин, які, на його думку, унеможливили своєчасне завершення будівництва.
Оцінюючи наведені доводи, колегія суддів виходить із такого.
Частиною першою статті 617 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.
За змістом частини другої статті 218 Господарського кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання, якщо не доведе, що ним вжито всіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.
Відповідно до частини другої статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» форс-мажорними обставинами є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору, обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами.
У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.06.2024 у справі № 910/1779/23 зазначено, що ознаками форс-мажорних обставин є те, що вони не залежать від волі учасників цивільних або господарських відносин, мають надзвичайний характер, є невідворотними та унеможливлюють виконання зобов`язань за конкретних умов господарської діяльності.
У постанові Верховного Суду від 21.07.2021 у справі № 912/3323/20 зазначено, що ключовим є те, що непереборна сила робить неможливим виконання зобов`язання в принципі, незалежно від тих зусиль та матеріальних витрат, які сторона понесла чи могла понести.
У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі № 904/3886/21 звернуто увагу, що форс-мажорні обставини не мають преюдиціального, заздалегідь встановленого характеру, а сторона, яка на них посилається, повинна довести їх наявність, надзвичайність, невідворотність та вплив саме на конкретне зобов`язання.
Аналогічний підхід щодо необхідності встановлення надзвичайності, невідворотності та причинного зв`язку між обставинами непереборної сили і неможливістю виконання конкретного зобов`язання узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 08.05.2018 у справі № 910/7495/16.
У такий спосіб, для звільнення від відповідальності за порушення строків виконання робіт відповідач повинен був довести не лише загальне існування складних або небезпечних умов виконання договору, а й наявність обставин, які відповідали ознакам непереборної сили, унеможливлювали своєчасне виконання саме спірного зобов`язання та були підтверджені у спосіб, погоджений сторонами у договорі.
При цьому сам факт дії правового режиму воєнного стану в Україні, ведення бойових дій на окремих територіях або загальне ускладнення господарської діяльності не є автоматичною та безумовною підставою для звільнення сторони від відповідальності за порушення договірного зобов`язання.
Такий підхід узгоджується і з пунктом 14.8 договору, відповідно до якого сторони прямо погодили, що сам факт дії в Україні правового режиму воєнного стану не вважається обставиною непереборної сили, крім випадків настання конкретних подій або обставин під час дії воєнного стану, що підтверджуються відповідними документами уповноважених органів.
Таким чином, укладаючи договір підряду в умовах дії правового режиму воєнного стану, сторони усвідомлювали загальні ризики, пов`язані з воєнним станом, та спеціально погодили, що для звільнення від відповідальності недостатньо самого лише посилання на воєнний стан. Необхідним є доведення конкретних подій або обставин, які безпосередньо вплинули на виконання договору, а також підтвердження таких обставин належними документами.
Колегія суддів звертає увагу, що у спірних правовідносинах сторони не обмежилися загальним посиланням на положення цивільного та господарського законодавства щодо обставин непереборної сили, а детально врегулювали порядок підтвердження таких обставин та порядок дій сторони, яка посилається на їх настання.
Так, пунктом 14.2 Договору сторони прямо погодили, що сторона, виконанню обов`язків якої перешкоджають форс-мажорні обставини, зобов`язана не пізніше п`яти робочих днів з моменту їх настання письмово повідомити про це іншу сторону та протягом п`яти календарних днів надати належні підтвердні документи, видані компетентними (уповноваженими) органами.
Цим же пунктом Договору сторони погодили, що доказом виникнення обставин непереборної сили та строку їх дії є сертифікат, виданий Торгово-промисловою палатою України або регіональною торгово-промисловою палатою, а також інформація про внесення такого сертифіката до Реєстру сертифікатів про засвідчення форс-мажорних обставин.
У такий спосіб, сторони самостійно визначили як порядок повідомлення про виникнення форс-мажорних обставин, так і належний спосіб підтвердження їх існування.
Відповідно до статті 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору.
Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Таким чином, погоджені сторонами умови Договору щодо порядку повідомлення про форс-мажорні обставини та порядку їх підтвердження є обов`язковими як для сторін спору, так і для суду під час вирішення спору.
Як встановлено судом апеляційної інстанції, матеріали справи не містять доказів направлення відповідачем на адресу позивача письмового повідомлення про настання форс-мажорних обставин протягом п`яти робочих днів з моменту їх виникнення.
Так само відсутні докази надання позивачу підтвердних документів про настання таких обставин у строки та порядку, визначені пунктом 14.2 Договору.
Матеріали справи також не містять сертифіката Торгово-промислової палати України або регіональної торгово-промислової палати про засвідчення форс-мажорних обставин щодо виконання Договору № 365/4Д від 11.04.2025 та інформації про внесення такого сертифіката до Реєстру сертифікатів про засвідчення форс-мажорних обставин.
Натомість відповідачем на підтвердження своїх заперечень подано висновок Рівненської торгово-промислової палати № 56.01/89 від 12.03.2026 про істотну зміну обставин.
Однак колегія суддів зазначає, що вказаний документ не є сертифікатом про засвідчення форс-мажорних обставин у розумінні статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» та пункту 14.2 Договору.
Більше того, сам зміст зазначеного документа свідчить про те, що ним встановлювалися обставини, які, на думку торгово-промислової палати, можуть свідчити про істотну зміну умов виконання договору, тоді як питання засвідчення форс-мажорних обставин регулюється окремою процедурою та оформлюється окремим документом — сертифікатом про форс-мажорні обставини.
Також колегія суддів враховує, що висновок Рівненської торгово-промислової палати датований 12.03.2026, тобто складений після завершення виконання робіт, після закінчення строку виконання Договору та після виникнення спірних правовідносин між сторонами.
Водночас пунктом 14.2 Договору сторони прямо погодили, що сертифікат про засвідчення форс-мажорних обставин надається в межах строку повного виконання сторонами своїх зобов`язань за Договором.
Таким чином, навіть за умови врахування висновку Рівненської торгово-промислової палати як письмового доказу він не підтверджує виконання відповідачем погодженого сторонами порядку підтвердження форс-мажорних обставин.
Крім того, колегія суддів враховує, що відповідач не звертався до позивача з пропозиціями про продовження строків виконання робіт, не ініціював внесення змін до календарного графіка виконання робіт та не вчиняв дій щодо зміни строків виконання зобов`язань у порядку, передбаченому Договором.
Матеріали справи також не містять доказів укладення сторонами додаткової угоди про продовження строків завершення будівництва або погодження позивачем зміни відповідних строків.
За таких обставин колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що відповідачем не доведено належними та допустимими доказами наявність підстав для звільнення від відповідальності за порушення строків виконання робіт у порядку та спосіб, погоджені сторонами у Договорі.
Наведені обставини залишилися поза належною правовою оцінкою суду першої інстанції, який фактично ототожнив існування складної безпекової ситуації під час виконання робіт із доведеністю форс-мажорних обставин у розумінні умов укладеного сторонами Договору.
Колегія суддів також дослідила доводи відповідача щодо погіршення безпекової ситуації в районі виконання робіт, активізації бойових дій, застосування безпілотних літальних апаратів, збільшення кількості повітряних тривог, складності логістичного забезпечення, дефіциту трудових ресурсів та інших обставин, на які останній посилається як на причини порушення строків завершення будівництва.
Безумовно, суд апеляційної інстанції не заперечує існування на території України правового режиму воєнного стану, складної безпекової ситуації, пов`язаної зі збройною агресією російської федерації проти України, а також можливого впливу таких обставин на здійснення господарської діяльності суб`єктами господарювання.
Разом із тим сам по собі факт існування складних умов здійснення господарської діяльності не звільняє сторону договору від обов`язку належним чином виконувати взяті на себе договірні зобов`язання або дотримуватися передбаченого договором порядку підтвердження обставин, на які така сторона посилається як на підставу звільнення від відповідальності.
Як вбачається з матеріалів справи, значна частина обставин, на які посилається відповідач, стосується загального ускладнення умов ведення господарської діяльності в період дії воєнного стану.
Зокрема, відповідач посилався на труднощі із забезпеченням будівельними матеріалами, складність логістичних процесів, дефіцит кваліфікованих працівників та мобілізацію окремих працівників і контрагентів.
Водночас відповідно до частини другої статті 218 Господарського кодексу України не вважаються обставинами, які звільняють учасника господарських відносин від відповідальності за порушення зобов`язання, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, а також інші обставини, пов`язані з організацією власної господарської діяльності боржника.
Тому самі по собі посилання відповідача на дефіцит трудових ресурсів, труднощі постачання матеріалів або ускладнення логістики не можуть розглядатися як безумовна підстава для звільнення його від відповідальності за порушення строків виконання робіт.
Оцінюючи посилання відповідача на активізацію бойових дій та застосування безпілотних літальних апаратів у районі виконання робіт, колегія суддів зазначає, що такі обставини дійсно можуть мати істотне значення для виконання договірних зобов`язань та за певних умов можуть бути підставою для звільнення сторони від відповідальності.
Проте у спірних правовідносинах сторони самостійно погодили порядок фіксації, повідомлення та підтвердження таких обставин.
Саме тому встановленню підлягає не лише факт існування певних подій, а й дотримання стороною, яка на них посилається, погодженого сторонами механізму реалізації права на звільнення від відповідальності.
Матеріали справи не містять доказів того, що після виникнення обставин, на які наразі посилається відповідач, останній повідомив Замовника про неможливість завершення робіт у погоджений строк, звернувся з пропозиціями щодо зміни строків виконання робіт або вжив інших дій, спрямованих на приведення договірних відносин у відповідність до фактичних умов їх виконання.
Колегія суддів також враховує, що умовами Договору на відповідача покладено обов`язок не лише повідомляти про настання форс-мажорних обставин у розумінні розділу 14 Договору, а й інформувати Замовника про будь-які обставини, які можуть вплинути на строки виконання робіт.
Так, відповідно до пункту 4.4.16 Договору Підрядник зобов`язаний завчасно, не менш ніж за десять днів, письмово інформувати Замовника про можливе сповільнення або призупинення виконання робіт з незалежних від нього причин.
Пунктом 4.4.20 Договору передбачено обов`язок Підрядника інформувати Замовника про обставини, які перешкоджають виконанню Договору, а також про заходи щодо їх усунення.
Крім того, пунктом 8.13 Договору встановлено обов`язок Підрядника протягом трьох робочих днів повідомити Замовника у випадку виникнення обставин, які унеможливлюють продовження виконання робіт.
Проте доказів виконання відповідачем зазначених обов`язків матеріали справи не містять.
Так само матеріали справи не містять доказів того, що відповідач у період виконання Договору отримав сертифікат Торгово-промислової палати України чи регіональної торгово-промислової палати про засвідчення форс-мажорних обставин або звертався до позивача з відповідними підтвердними документами.
За таких обставин посилання відповідача на існування об`єктивних перешкод для виконання робіт фактично зводяться до пояснення причин допущеного прострочення, однак не підтверджують належного виконання ним умов Договору, які сторони визначили як необхідні для звільнення від відповідальності.
Колегія суддів також відхиляє доводи відповідача про те, що висновок Рівненської торгово-промислової палати про істотну зміну обставин сам по собі підтверджує наявність підстав для звільнення від відповідальності.
Істотна зміна обставин та форс-мажорні обставини є різними правовими категоріями, які мають різне правове регулювання та різні правові наслідки.
Якщо форс-мажорні обставини можуть бути підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання, то істотна зміна обставин відповідно до статті 652 Цивільного кодексу України може бути підставою для зміни або розірвання договору за наявності визначених законом умов.
При цьому ні матеріали справи, ні доводи відповідача не свідчать про те, що останній звертався до позивача з пропозиціями щодо зміни Договору у зв`язку з істотною зміною обставин або ініціював зміну строків виконання робіт у порядку, передбаченому цивільним законодавством.
З огляду на викладене колегія суддів доходить висновку, що відповідачем не доведено наявності передбачених Договором та законом підстав для звільнення від відповідальності за порушення строків завершення будівництва, а тому нарахування позивачем пені відповідно до пункту 13.5 Договору є правомірним.
За таких обставин висновок місцевого господарського суду про відсутність підстав для задоволення позову не відповідає встановленим обставинам справи, умовам укладеного сторонами Договору та наведеним вище положенням законодавства.
Суд першої інстанції, визнаючи доведеними обставини, пов`язані з погіршенням безпекової ситуації, фактично обмежився встановленням їх існування та впливу на процес виконання робіт.
Водночас поза увагою місцевого господарського суду залишилися умови Договору щодо порядку повідомлення про такі обставини, порядку їх документального підтвердження та порядку зміни строків виконання робіт.
Не надавши належної оцінки зазначеним умовам Договору та факту їх недотримання відповідачем, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про наявність підстав для звільнення відповідача від відповідальності за порушення строків завершення будівництва.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

У справі «Руїс Торіха проти Іспанії» Європейський суд з прав людини зазначив, що відповідно до принципу належного здійснення правосуддя судові рішення повинні достатньою мірою містити мотиви, на яких вони ґрунтуються. Водночас пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не може тлумачитися як такий, що вимагає від судів детальної відповіді на кожен аргумент сторін.
Також у рішенні у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що усталений принцип належного здійснення правосуддя передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
З урахуванням положень статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд застосовує Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Оцінюючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить із того, що скаржнику надано відповідь на всі істотні питання, які виникають при вирішенні цього спору як у матеріально-правовому, так і у процесуальному аспектах.
Під час апеляційного перегляду встановлено, що суд першої інстанції правильно встановив факт укладення між сторонами договору підряду № 365/4Д від 11.04.2025, факт завершення відповідачем будівельних робіт після спливу погодженого сторонами строку та наявність прострочення виконання зобов`язання тривалістю 14 календарних днів.
Водночас не можна погодитися з висновком місцевого господарського суду про наявність підстав для звільнення відповідача від відповідальності за порушення строків завершення будівництва.
Знайшли своє підтвердження доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не дотримався погодженого сторонами порядку повідомлення про настання форс-мажорних обставин та порядку їх підтвердження. Як встановлено судом апеляційної інстанції, матеріали справи не містять доказів направлення відповідачем на адресу позивача письмового повідомлення про настання обставин непереборної сили у строки та порядку, передбачені пунктом 14.2 Договору.
Також підтвердилися доводи апелянта про відсутність належного документального підтвердження форс-мажорних обставин. Відповідачем не надано сертифікат Торгово-промислової палати України або регіональної торгово-промислової палати про засвідчення форс-мажорних обставин, який відповідно до пункту 14.2 Договору сторони прямо визначили доказом виникнення таких обставин та строку їх дії.
Знайшли своє підтвердження й доводи апеляційної скарги про те, що висновок Рівненської торгово-промислової палати № 56.01/89 від 12.03.2026 не є сертифікатом про засвідчення форс-мажорних обставин та не може вважатися належним підтвердженням виконання відповідачем умов пункту 14.2 Договору. Крім того, зазначений висновок складений після завершення виконання робіт та після виникнення спірних правовідносин між сторонами.
Колегія суддів також погоджується з доводами апелянта про те, що відповідач не звертався до позивача з пропозиціями щодо продовження строків виконання робіт, внесення змін до календарного графіка виконання робіт чи укладення додаткової угоди про зміну строків виконання зобов`язань.
Не спростовують правильності наведених висновків посилання відповідача на активізацію бойових дій, погіршення безпекової ситуації, застосування безпілотних літальних апаратів, повітряні тривоги, складність логістичного забезпечення, дефіцит трудових ресурсів та інші обставини, які, на його думку, вплинули на строки виконання робіт.
Колегія суддів враховує об`єктивне існування зазначених обставин, однак вони самі по собі не звільняли відповідача від обов`язку діяти відповідно до погоджених сторонами умов Договору, повідомляти Замовника про настання відповідних подій, підтверджувати їх у встановленому порядку та вживати заходів щодо врегулювання питання зміни строків виконання робіт.
Суд першої інстанції, дійшовши висновку про наявність підстав для звільнення відповідача від відповідальності, не надав належної оцінки умовам Договору щодо порядку повідомлення про форс-мажорні обставини, порядку їх документального підтвердження та наслідкам недотримання відповідачем відповідних договірних обов`язків.
За результатами апеляційного перегляду колегія суддів дійшла висновку, що відповідачем не доведено наявності передбачених Договором та законом підстав для звільнення від відповідальності за порушення строків завершення будівництва, а тому нарахування позивачем пені відповідно до пункту 13.5 Договору є правомірним.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення Господарського суду Запорізької області від 06.04.2026 у справі № 908/399/26 в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів встановила, що рішення ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та без належної оцінки істотних для правильного вирішення спору умов Договору, у зв`язку з чим підлягає скасуванню.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково та ухвалити нове рішення у відповідній частині.
Згідно зі статтею 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права.
З урахуванням меж перегляду справи в апеляційному порядку, визначених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга Військової частини НОМЕР_1 підлягає задоволенню, рішення Господарського суду Запорізької області від 06.04.2026 у справі № 908/399/26 — скасуванню, з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Судові витрати.

Відповідно до частин першої, четвертої та чотирнадцятої статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки за результатами апеляційного перегляду колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги Військової частини НОМЕР_1 , скасування рішення Господарського суду Запорізької області від 06.04.2026 у справі № 908/399/26 та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог, витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги підлягають покладенню на Товариство з обмеженою відповідальністю «Проектно-будівельна компанія «Акві-Буд».
У зв`язку з цим з Товариства з обмеженою відповідальністю «Проектно-будівельна компанія «Акві-Буд» на користь Військової частини НОМЕР_1 підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви у розмірі 2 662, 40 грн та за подання апеляційної скарги у розмірі 3 993, 60 грн
Керуючись статтями 73, 74, 76– 79, 86, 129, 236, 269, 270, 275, 277, 281– 284 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Господарського суду Запорізької області від 06.04.2026 у справі № 908/399/26 — задовольнити.
Рішення Господарського суду Запорізької області від 06.04.2026 у справі № 908/399/26 — скасувати.
Прийняти нове рішення.
Позов Військової частини НОМЕР_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Проектно-будівельна компанія «Акві-Буд» про стягнення пені — задовольнити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Проектно-будівельна компанія «Акві-Буд» на користь Військової частини НОМЕР_1 пеню у розмірі 42 145, 87 грн.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Проектно-будівельна компанія «Акві-Буд» на користь Військової частини НОМЕР_1 витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви у розмірі 2 662, 40 грн та за подання апеляційної скарги у розмірі 3 993, 60 грн.
Видачу наказів на виконання цієї постанови, з урахуванням відповідних реквізитів, доручити Господарському суду Запорізької області.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення відповідно до ст. 288 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Л.В. Андрейчук 

Суддя: А.О. Кошля

Суддя: Т.В. Стефанів