Справа № 404/13929/25 
Номер провадження 2/404/5470/25 

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2026 року 04 травня 2026 року Фортечний районний суд міста Кропивницького в складі:
головуючого судді – Іванової Н.Ю.
при секретарі - Коцюбі Т.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2025 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, посилаючись на те, що 06.12.2012 між ними було укладено шлюб, від якого сторони мають спільну дитину – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дитина проживає разом з Позивачкою та має інвалідність з дитинства у зв`язку з рядом захворювань. Відповідач зник з життя дитини, не цікавиться його справами, станом здоров`я, успіхами, не виявляє інтересу до майбутньої долі дитини. Позивач несе базові та мінімально необхідні витрати по утриманню дитини, пов`язані зі здобуттям освіти, забезпеченням продуктами харчування, одягом по сезону, побутовим та шкільним приладдям. В позовній заяві ОСОБА_1 просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 10 000,00 грн. щомісячно.
Ухвалою судді Фортечного районного суду м. Кропивницького від 26 січня 2026 року відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного провадження з викликом сторін. 
17 березня 2026 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву. У відзиві на позовну заяву представник відповідача зазначив, що відповідач визнає позов частково і готовий сплачувати аліменти у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а саме – 1800 грн щомісячно. Вказує, що розмір аліментів, які позивач просить суд стягувати з нього, жодним чином не обґрунтований та суттєво завищений. Відповідач станом на дату подання відзиву ніде не працює та відповідно не отримує жодних доходів, не зареєстрований у центрі зайнятості, тому не отримує допомоги по безробіттю, не отримує будь-яких пенсій і оскільки у його власності немає житла чи будь-якого іншого нерухомого майна, відповідач позбавлений можливості отримувати пасивний дохід від його здачі в оренду.
Позивачем до суду була подана заява про розгляд справи без її участі, у якій вона підтримала позовні вимоги повністю та просила їх задовольнити.
У відзиві на позовну заяву відповідач та його представник просили розглядати справу без їхньої участі.
Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Судом встановлено, що 06.12.2012 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, про що Кіровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кіровоградського міського управління юстиції у Кіровоградській області складено актовий запис № 404, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 .
Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
Як встановлено судом з матеріалів справи та не заперечується сторонами, ОСОБА_3 проживає разом зі своєю матір`ю – ОСОБА_1 .
Згідно з медичним висновком № 429 на дитину з інвалідністю віком до 18 років, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є дитиною з інвалідністю та має наступні захворювання: дитячий аутизм з якісними порушеннями соціальної взаємодії та комунікації, стереотипними формами поведінки, розлад рецептивно-експресивної мови (ЗНМ І рівня), когнітивною недостатністю до виникнення розумової відсталості.
Відповідно до консультаційного висновку спеціаліста лікаря-психіатра дитячого від 16.08.2024, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлені наступні діагнози: Дитячий аутизм. Розлад рецептивно-експресивної мови (ЗНМ І р.) F84.0 F80.1 F80.2.
В якості рекомендацій лікарем зазначено про необхідність прийому відповідних медичних лікарських засобів, здійснення корекцій та тренінгів, проходження обстежень, отримання стаціонарного лікування за потреби.
Як вбачається з індивідуальної програми реабілітації дитини-інваліда № 430, ОСОБА_3 є дитиною з інвалідністю починаючи з 2020 року. Лікарсько-консультативною комісією при КНП «Обласна клінічна психіатрична лікарня КОР» ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рекомендовано здійснювати наступні реабілітаційні заходи: відновну терапію 2 рази на рік протягом 2 років; профілактичні заходи 2 рази на рік протягом 2 років; психолого-педагогічну діагностику 2 рази на рік протягом 2 років; психолого-педагогічний патронаж 1 раз на 3 місяці протягом 2 років; психологічну та педагогічну корекцію 1 раз на рік протягом 2 років; консультування, ерготерапію, кінезотерапію, лікувальний масаж та лікувальна фізкультура по 4 рази на рік протягом 2 років; навчання навичкам заняттям з фізичної культури та основним соціальним навичкам 4 рази на рік протягом 2 років.
З долучених до відзиву відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 02.02.2026, інформація щодо джерел/сум виплачених ОСОБА_2 та утриманих податків за період з січня по грудень 2025 року відсутня.
Згідно з довідкою Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області № 13000-0212-8/15602 від 02.02.2026, ОСОБА_2 на обліку не перебуває, пенсії згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не отримує.
Як слідує з інформаційної довідки № 462861523 від 04.02.2026 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, у власності ОСОБА_2 відсутні будь-які об`єкти нерухомого майна.
Оцінюючи наявні в матеріалах справи докази, суд вважає за необхідне звернути увагу на наступне.
Доданими до позовної заяви матеріалами підтверджується особливість стану здоров`я спільної дитини сторін у справі, пов`язана з наявними у ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , захворюваннями у вигляді дитячого аутизму, розладів експресивної та рецептивної (сенсорної) мови.
Потреба ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в систематичному обстеженні та роботі, пов`язаній з корекцією наявного захворювання, підтверджується наявними в матеріалах справи копіями медичної документації.
Як в консультаційному висновку лікаря-психіатра дитячого від 16.08.2024, так і в індивідуальній програмі реабілітації дитини-інваліда № 430 від 16.03.2024 основні рекомендації лікарів зводяться до проведення зі спільною дитиною сторін різного роду терапій, тренінгів, обстежень та реабілітаційних заходів.
Крім того, з матеріалів справи також встановлено, що малолітній ОСОБА_3 навчається на інклюзивній формі навчання.
Тому, суд погоджується з доводами сторони позивача в частині того, що дитина сторін потребує регулярного медичного огляду дитячим психіатром, психотерапевтом, неврологом, дефектологом, а також здійснення постійного лікування.
До того ж, вказані обставини не заперечуються відповідачем.
Водночас, доводи позовної заяви щодо того, що окрім медичних та реабілітаційних витрат, ОСОБА_3 необхідні спеціальне харчування, особливі умови проживання, навчальні матеріали та сенсорні засоби, а також понесення позивачкою витрат на транспорт, суд не може прийняти до уваги з огляду на відсутність доказів на підтвердження розміру таких витрат.
Так само, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували здійснення позивачкою витрат на логопеда, вартість послуг якого, за її твердженням, у місті Кропивницькому починаючи від 400 грн/година.
Разом з тим, як вбачається зі змісту відзиву, відповідач не бере жодної участі в матеріальному утриманні своєї дитини, не забезпечує її одягом, продуктами, шкільним приладдям, необхідними ліками, не здійснює оплату вартості реабілітаційних чи лікувальних процедур.
Тобто, усі матеріальні витрати здійснює позивач одноособово, що не заперечується ОСОБА_2 .
Судом встановлено, що відповідач не має постійного місця роботи, допомоги по безробіттю, пенсій чи інших соціальних виплат не отримує, але вказані обставини не звільняють останнього від обов`язку утримання своєї дитини, який покладений на обох батьків в рівних обсягах. Доказів скрутного матеріального становища чи незадовільного стану здоров`я відповідачем також не надано.
Водночас, суд вважає, що часткове визнання ОСОБА_2 позову та його готовність сплачувати аліменти в розмірі 1800,00 грн, що є трохи більшим за мінімально гарантований розмір аліментів на дитину відповідного віку, не відповідатиме якнайкращим інтересам ОСОБА_3 та не враховуватиме особливостей стану його здоров`я.
Тому, на переконання суду, стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання малолітнього ОСОБА_3 в твердій грошовій сумі в розмірі 3 000,00 грн відповідатиме принципам розумності та справедливості, найкращим інтересам дитини, буде співмірним із потребами дитини, забезпечить належний рівень її утримання, розвитку, реабілітації, корекційного супроводу та повсякденного догляду.
У статті 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Раду Української PCP від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ та набрала чинності для України з 27 вересня 1991 року, закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.
Відповідно до частин першої та другої статті 27 названої Конвенції, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей.
Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (зі змінами, внесеними Протоколом № 11) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебуванні в шлюбі та у випадку його розірвання.
Статтею 51 Конституції України проголошено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Тобто, держава визнає захист прав і свобод дитини одним з пріоритетів своєї політики та гарантує дитині рівень життя, необхідний для гармонійного розвитку.
У частині 8 статті 7СК України зазначено,що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. 
Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).
Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Отже, обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку.
Згідно частини 2 статті 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (частини 1, 2 статті 155 СК України).
Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
У частині 3 статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
У частині 1 та 2 статті 182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Згідно частин 1 та 2 статті 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.
Відповідно до частини першої статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.
Відповідно достатті 8 Закону України «Про охорону дитинства`кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина 3статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).
Згідно статті12 Закону України «Про охорону дитинства»,на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).
Важливо пам`ятати, що при визначенні розміру аліментів необхідно врівноважити пріоритет інтересів дитини та баланс інтересів батьків при сплаті аліментів. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.
ЄСПЛ повторив, що як стаття 3, так і стаття 8 Конвенції, передбачають обов`язок Держави забезпечити захист фізичної та психічної недоторканності особи (див., серед іншого, M. and C. v. Romania, N 29032/04, §§ 107 - 111, 27 вересня 2011 року; M. P. andOthers v. Bulgaria, N 22457/08, § 108, 15 листопада 2011 року). Суд уже раніше зазначав, що позитивні зобов`язання Держави у цьому контексті можуть включати обов`язок підтримувати та реально застосовувати ефективну законодавчу базу, яка забезпечує захист від актів насильства з боку приватних осіб. Зокрема, діти та інші вразливі особи мають право на ефективний захист (див. M. C. v. Bulgaria, N 39272/98, § 150, ECHR 2003-XII).
З урахуванням викладеного, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Враховуючи, що позивача звільнено від сплати судового збору при поданні позову, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1331,20 грн.
Керуючись 141, 263-265, 268 ЦПК України

ВИРІШИВ:
Позов – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі 3000 грн. щомісячно з проведенням індексації відповідно до Закону, починаючи з 29 грудня 2025 року і до досягненням дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .
В решті позовних вимог відмовити.
Допустити негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1331,20 грн. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 
Відомості про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 .
Рішення суду проголошено та складено 14.05.2026 року. 

Суддя Фортечного районного суду 
міста Кропивницького Н. Ю. Іванова