ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
65618, м. Одеса, просп. Шевченка, 29, тел.: (0482) 307-983, e-mail: inbox@od.arbitr.gov.ua
веб-адреса: http://od.arbitr.gov.ua
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ
"25" травня 2026 р.	м. Одеса 	Справа № 916/810/26	

Господарський суд Одеської області у складі судді Д`яченко Т.Г.
при секретарі судового засідання Меленчук Т.М.
розглянувши справу №916/810/26

За позовом: Олешківської окружної прокуратури (54000, м. Миколаїв, Корабельний район, пр. Богоявленський, 314; ЄДРПОУ 0485112024) в інтересах держави в особі Білозерської селищної ради (75000, Херсонська обл., Херсонський район, смт Білозерка, вул. Свободи, буд. 87; ЄДРПОУ 04401368), Білозерської селищної військової адміністрації Херсонського району Херсонської області (75000, Херсонська обл., Херсонський район, смт Білозерка, вул. Свободи, буд. 87; ЄДРПОУ 45064918) 
До відповідача: Фізичної особи-підприємця Безпоясного Віктора Павловича ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 )
Про розірвання договору та зобов`язання вчинити певні дії

За участі:
Від прокуратури: Кубатко К.В., посвідчення 
Від Білозерської селищної ради: не з`явився 
Від Білозерської селищної військової адміністрації Херсонського району Херсонської області: не з`явився
Від Фізичної особи-підприємця Безпоясного Віктора Павловича: не з`явився

Встановив: Олешківська окружна прокуратура в інтересах держави в особі Білозерської селищної ради, Білозерської селищної військової адміністрації Херсонського району, Херсонської області звернулась до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Безпоясного Віктора Павловича про розірвання договору оренди земельної ділянки комунальної власності площею 0,0137 га з кадастровим номером 6520355100:01:054:0053, розташованої на території Білозерської селищної ради Херсонської області, укладеного 21.03.2006 Білозерською селищною радою з Фізичної особою-підприємцем Безпоясним Віктором Павловичем, зареєстрований 14.04.2016 та зобов`язання повернути Білозерській селищній територіальній громаді в особі Білозерської селищної ради земельну ділянку площею 0,0137 га з кадастровим номером 6520355100:01:054:0053, яка розташована по вул. Маркса К. (Свободи), б.86-А, селище Білозерка, Херсонська область.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 12.03.2026р. прийнято позовну заяву Олешківської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Білозерської селищної ради, Білозерської селищної військової адміністрації Херсонського району, Херсонської області до розгляду та відкрито провадження у справі №916/810/26. Справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначено на "06" квітня 2026 р. о 11:00. Запропоновано відповідачу підготувати та надати до суду і одночасно надіслати позивачам та прокурору відзив на позов, оформлений з урахуванням вимог, встановлених ст.165 ГПК України, протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали суду. Викликано учасників справи та прокурора у підготовче засідання, призначене на 06.04.2026р. о 11:00.
01.04.2026р. до суду Білозерською селищною радою надано пояснення. 
01.04.2026р. до суду Білозерською селищною військовою адміністрацією Херсонського району Херсонської області надано пояснення. 
06.04.2026р. судом, без оформлення окремого документа, було постановлено ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 27.04.2026р. о 12:15, із викликом учасників справи в судове засідання. 
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 06.04.2026р. повідомлено учасників справи про підготовче засідання, яке відбудеться "27" квітня 2026 р. о 12:15. 
27.04.2026р. судом, без оформлення окремого документа, було постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 25 травня 2026р. об 11:15, із викликом учасників справи у судове засідання.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 27.04.2026р. повідомлено учасників справи про судове засідання по розгляду справи по суті, яке відбудеться "25" травня 2026 р. об 11:15 Викликано представників учасників справи у судове засідання, призначене на 25.05.2026р. об 11:15.
Відповідачем відзиву на позовну заяву не надано, відповідач свого права на захист не використав, хоча відповідача було належним чином повідомлено про дату, час та місце проведення засідання суду, шляхом скерування на його адресу ухвал суду. 
Однак кореспонденція суду повернулась без вручення із зазначенням поштової організації, що адресат відсутній за вказаною адресою.
Відповідно до п.п.4, 5 ч.6 ст.242 ГПК України, днем вручення судового рішення є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Господарський суд також враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 29.03.2021 у справі №910/1487/20, згідно з якою направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, яким в даному випадку є суд (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) та постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі №913/879/17, від 21.05.2020 у справі №10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі №24/260-23/52-б).
Довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку “відсутній за вказаною адресою” вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки. Зазначене узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постановах: від 09 серпня 2019 року у справі №906/142/18, провадження №12-109гс19; від 12 грудня 2018 року у справі №752/11896/17, провадження № 14-507цс18.
У судовому засіданні 25.05.2026 року судом було оголошено вступну та резолютивну частини рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено 25.05.2026 року.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення прокурора, суд встановив.

В обґрунтування поданого позову, прокурором було зазначено суду, що Білозерською селищною радою 21.03.2006р. з Фізичною особою-підприємцем Безпоясним Віктором Павловичем укладено договір оренди земельної ділянки (далі – Договір) площею 0,0137 га з кадастровим номером 6520355100:01:054:0053 строком на 10 років із земель несільськогосподарського призначення – землі комерційного використання комунальної власності, розташованої на території селища Білозерка Херсонської області для комерційної діяльності орендаря. Капітальні будівлі на земельній ділянці відсутні.
01.03.2016р. сторонами договору укладено Додаткову угоду, у якій продовжено строк оренди на 10 років.
Пунктом 3 Додаткової угоди зазначено, що остання набуває чинності з моменту її підписання та дня державної реєстрації.
У Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно реєстрацію іншого речового права проведена 14.04.2016р. за рішенням реєстратора №29300257 від 18.04.2016р.
Відповідно до пунктів 9-10 Договору, орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі у розмірі 10 відсотків від грошової оцінки земельної ділянки щорічно, що становить 1175,1 грн. в рік з урахуванням коефіцієнтів індексації.
Прокурором, ґрунтуючи заявлені позовні вимоги було зазначено суду, що з Єдиного державного реєстру судових рішень окружною прокуратурою встановлено, що Одеським окружним адміністративним судом розглядалась справа №420/31047/25 за адміністративним позовом Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м.Севастополі до Безпоясного Віктора Павловича про стягнення суми податкового боргу.
Зокрема, предметом розгляду судової справи було стягнення заборгованості по орендній платі з фізичних осіб на загальну суму 51831,41 грн., заборгованості податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості на загальну суму 4538,22 грн., заборгованості по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості на загальну суму 5859,67 грн. та заборгованості по земельному податку з фізичних осіб на загальну суму 78914,31 грн.
28.11.2025р. рішенням суду задоволено позовні вимоги у повному обсязі, 30.12.2025р. вказане рішення набрало законної сили та не оскаржувалось. Таким чином, як зазначає прокурор, з вказаного рішення встановлена наявна заборгованість зі сплати податків щодо оренди земельних ділянок, зокрема і спірної 6520355100:01:054:0053, на території Білозерської територіальної громади.
Прокурором було зазначено суду, що окружною прокуратурою було направлено запит від 01.01.2026р. № 53-2вих-26 до ГУ ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, з метою встановлення наявності сплачених фізичною особою Безпоясним Віктором Павловичем сум орендної плати та податків за використання земельних ділянок, які розташовані в межах населеного пункту селища Білозерка за вищевказаними кадастровими номерами, з наданням належним чином завірених копій підтверджуючих документів за період 01.01.2022-2025 роки.
ГУ ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі листом від 12.01.2026р. № 116/5/21-22-24-01-05 повідомлено окружну прокуратуру про наявну заборгованість зі сплати оренди земельних ділянок за вісьма договорами за 2022 рік, зокрема і за спірним договором від 21.03.2006 р.
За доводами прокурора, фізична особа-підприємець Безпоясний Віктор Павлович не скористався правом подачі уточнюючої податкової декларації за звітний 2022 рік щодо зменшення нарахованих сум орендної плати з березня по грудень 2022 року, а також не проводив сплату орендної плати з фізичних осіб протягом 2023 – 2025 років до місцевого бюджету, в тому числі і в погашення податкового боргу, що виник за період з лютого по грудень 2022 року, згідно з поданою податковою декларацією №10954936 від 15.02.2022 року, а саме в розрізі термінів сплати: 
- 3121,39 грн (лютий) по терміну сплати 30.03.2022 року; 
- 4871,00 грн (березень) по терміну сплати 03.05.2022 року;
- 4871,00 грн (квітень) по терміну сплати 30.05.2022 року;
- 4871,00 грн (травень) по терміну сплати 30.06.2022 року;
- 4871,00 грн (червень) по терміну сплати 01.08.2022 року;
- 4871,00 грн (липень) по терміну сплати 30.08.2022 року;
- 4871,00 грн (серпень) по терміну сплати 30.09.2022 року;
- 4871,00 грн (вересень) по терміну сплати 31.10.2022 року;
- 4871,00 грн (жовтень) по терміну сплати 30.11.2022 року;
- 4871,00 грн (листопад) по терміну сплати 30.12.2022 року;
- 4871,02 грн (грудень) по терміну сплати 30.01.2023 року.
З урахуванням наведеного, як зазначає прокурор суду, станом на 09.01.2026р. згідно з інтегрованою карткою Фізичної особи-підприємця Безпоясного Віктора Павловича перед місцевим бюджетом Білозерської територіальної громади, обліковується податковий борг по орендній платі з фізичних осіб (ККДБ 18010900) в сумі 51831,41 грн. 
А також, з указаної відповіді вбачається, що відповідачем подавалась одна декларація щодо 8 земельних ділянок, зокрема і спірної з кадастровим номером 6520355100:01:054:0053.
Листом від 20.02.2026р. №01-10/723 Білозерською селищною радою (Білозерською військовою адміністрацією) повідомлено окружну прокуратуру, що за розрахунками по Договору від 21.03.2006р. (п.9) сума орендної плати становить 1171,1 грн. на рік, або 97,59грн. на місяць, які, відповідно, не надійшли до місцевого бюджету.
Систематична несплата земельного податку або орендної плати відповідно до ст. 141 ЗК України, є підставами припинення права користування земельною ділянкою.
Пунктом 39 Договору оренди передбачено, що умовами розірвання договору в односторонньому порядку є невиконання однією із сторін умові даного договору, в тому числі несвоєчасна сплата орендної плати протягом 6 місяців. Сторона, яка прийняла рішення про намір розірвання договору оренди із вказаних причин, зобов`язана повідомити про це іншу сторону не пізніше ніж за місяць до розірвання.
За доводами прокурора, Орендарем (відповідачем) не сплачується оренда плата за користування спірною земельною ділянкою з 2022 року, тобто, умови договору оренди земельної ділянки в частині щомісячної, та у повному обсязі сплати орендної плати, Орендарем виконані не були. Порушення умов договору щодо своєчасного та в повному обсязі сплати орендної плати свідчить про неможливість досягнення Білозерською територіальною громадою, від імені якої реалізує повноваження селищна рада, як стороною договору оренди мети договору (отримання плати за оренду земельної ділянки) та неотримання того, на що розраховував орендодавець, укладаючи спірний договір, тобто вбачається істотне порушення умов договору оренди.
Додатково прокурором було вказано суду, що на земельній ділянці 6520355100:01:054:0053 капітальні будівлі відсутні, таким чином належним способом захисту та відновлення порушеного права держави є як припинення договірних відносин шляхом розірвання договору оренди, так і повернення предмета спору (об`єкту оренди) його законному володільцю.
За посиланням прокурора, відповідно до положень ст. 651 Цивільного кодексу України, ст. 141 Земельного кодексу України, договір оренди земельної ділянки площею 0,0137 га, укладений Білозерською сільською радою з Фізичної особи-підприємцем Безпоясним Віктором Павловичем, за вищенаведених підстав підлягає розірванню, а земельна ділянка підлягає поверненню територіальній громаді в особі Білозерської селищної ради, яка є власником та розпорядником земель комунальної власності.
За поясненнями Білозерської селищної ради, відповідачем допущено несплату орендної плати за користування земельною ділянкою за Договором, внаслідок чого, утворився борг. Також було зазначено суду, що позивач значною мірою позбавляється того, на що розраховував при укладенні Договору і йому завдається цим значна матеріальна шкода.
Позивач вказує, що відповідачем не надано суду жодних доказів, щодо сплати орендної плати. Враховуючи наведене, позивач зазначає про доведеність прокурором обставин істотного порушення відповідачем умов Договору, а відтак, позовні вимоги, на його думку, є мотивованими та обґрунтованими, підлягають до задоволення у повному обсязі.
Надаючи пояснення Білозерською селищною військовою адміністрацією Херсонського району Херсонської області було зазначено суду, що матеріали справи засвідчують, що відповідачем допущено несплату орендної плати за користування земельною ділянкою за Договором, внаслідок чого, утворився борг. Відповідачем не надано суду жодних доказів, щодо сплати такої орендної плати та з урахуванням наведеного, позовні вимоги прокурора підлягають задоволенню. 

Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення прокурора, дійшов таких висновків.

Відповідно до ст. 2 Закону України „Про судоустрій та статус суддів”, суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
У відповідності до ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій – це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. При цьому, ст.12 Цивільного кодексу України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.
Згідно ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Щодо наявності підстав для представництва прокурором інтересів держави в суді суд зазначає таке. 
Відповідно до ст. 4 ГПК України, право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.
Юридичні особи та фізичні особи – підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.
Відповідно до ст. 44 ГПК України, усі фізичні і юридичні особи здатні мати процесуальні права та обов`язки сторони, третьої особи, заявника, боржника (процесуальна правоздатність).
Враховуючи особливий процесуальний статус прокурора в господарському процесі, як особи, яка відповідно до ст.ст. 4, 53, 55 ГПК України, наділена правом звернення до суду в інтересах іншої особи – держави, процесуальна правоздатність у нього настає з моменту виникнення відповідної компетенції або передбачених законом повноважень.
Статтею 131 Конституції України, на прокуратуру покладено представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України “Про прокуратуру”, прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Згідно з ст. 53 ГПК України, у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.
Виходячи з положень ч. 3 ст. 23 Закону України “Про прокуратуру”, прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Ключовим для застосування цих норм є поняття “інтерес держави”.
У рішенні від 08.04.1999 №3-рп/99 Конституційний Суд України визначив, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (пункт 3 мотивувальної частини).
Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.
Оскільки “інтереси держави” є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.
Таким чином, “інтереси держави” охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація “інтересів держави”, особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №806/1000/17, від 26.07.2018 у справі №926/1111/15, від 08.02.2019 у справі №915/20/18).
Слід наголосити, що інтереси держави полягають не тільки у захисті прав державних органів влади чи тих, які відносяться до їх компетенції, а також у захисті прав та свобод місцевого самоврядування, яке не носить загальнодержавного характеру, але направлене на виконання функцій держави на конкретній території та реалізується у визначеному законом порядку та способі, який відноситься до їх відання. Органи місцевого самоврядування є рівними за статусом носіями державної влади, як і державні органи (див. постанови Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №806/1000/17, від 08.02.2019 у справі №915/20/18). 
Крім цього, Верховний Суд у постанові від 13.03.2018 у справі №911/620/17 зазначав, що у правовідносинах, що стосуються прав та економічних інтересів територіальної громади, інтереси держави та місцевого самоврядування повністю збігаються. Підґрунтям для зростання економіки будь-якої країни, а також її макроекономічної стабільності є державний та місцеві бюджети. Вони є центром зосередження та розподілу ресурсів відповідно до потреб суспільства та основою позитивного фінансового середовища для динамічного розвитку ринкових відносин, дієвим стратегічним інструментом реалізації державної політики та місцевого самоврядування. Бюджетна політика має бути спрямована на виділення коштів для реалізації програм, що є важливими для суспільства в конкретний період розвитку: витрати на соціальний захист, оборону, науку й освіту, утримання державних органів тощо.
Державний та місцеві бюджети є однією з головних ланок фінансової системи нашої країни, за рахунок якої забезпечується виконання покладених на неї функцій. При цьому виконання державного та місцевих бюджетів за видатками реалізується у більшій своїй частині завдяки здійсненню закупівель товарів, робіт та послуг.
Завдяки чіткому та ефективному функціонуванню бюджетної сфери забезпечуватиметься й належне фінансування господарської та соціальної сфери, зокрема, своєчасно виплачуватиметься заробітна плата, пенсії, стипендії та інші платежі, бюджетні кошти використовуватимуться за цільовим призначенням.
Тільки належне дотримання всіма учасниками бюджетних відносин законодавчих норм та своєчасне поновлення порушених державних інтересів у цій сфері сприятиме ефективному функціонуванню усієї бюджетної системи України.
Крім того, питання дотримання уповноваженими особами вимог законодавства під час витрачання коштів набувають особливої актуальності в умовах збройної агресії російської федерації.
Неналежне виконання зобов`язань за Договором, порушує інтереси держави та не відповідає інтересам, як Білозерської селищної ради та і Білозерської селищної військової адміністрації Херсонського району Херсонської області.
Звернення прокурора до суду спрямовано на задоволення суспільної потреби у встановленні законності при вирішенні такого значимого питання як раціональне та максимально ефективне витрачення бюджетних коштів, що здійснюється з порушенням вимог чинного законодавства.
Правовідносини, пов`язані з використанням бюджетних коштів, становлять суспільний інтерес, а правочини, що порушують інтереси держави та суспільства на підставі якого ці кошти витрачаються, такому суспільному інтересу не відповідають. 
Відповідно до ст. 10 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні”, сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.
Частиною 1 ст. 17 Закону України “Про місцеве самоврядування в України”, передбачено, що відносини органів місцевого самоврядування з підприємствами, установами та організаціями, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, будуються на засадах їх підпорядкованості, підзвітності та підконтрольності органам місцевого самоврядування.
Статтею 18-1 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” встановлено, що орган місцевого самоврядування може бути позивачем та відповідачем у судах загальної юрисдикції, зокрема, звертатися до суду, якщо це необхідно для реалізації його повноважень і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування.
Відтак, у даному випадку, уповноваженим органом на захист інтересів держави у спірних правовідносинах є Білозерська селищна рада та Білозерська селищна військова адміністрація Херсонського району Херсонської області.
Проте, щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно.
Згідно ч. 4, 7 ст. 23 Закону України “Про прокуратуру”, прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень. У разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження.
Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України “Про прокуратуру”, прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.
Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.
Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України “Про прокуратуру”, і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.
Частина 4 статті 23 Закону України “Про прокуратуру” передбачає, що наявність підстав для представництва може бути оскаржена суб`єктом владних повноважень. Таке оскарження означає право на спростування учасниками процесу обставин, на які посилається прокурор у позовній заяві, поданій в інтересах держави в особі компетентного органу, для обґрунтування підстав для представництва.
Такі правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18.
Невід`ємною частину підстав для представництва прокурором інтересів держави, є нездійснення чи неналежне здійснення захисту порушених інтересів відповідним суб`єктом владних повноважень. При цьому “нездійснення або неналежне здійснення суб`єктом владних повноважень своїх функцій” обґрунтовується та доводиться прокурором у кожному конкретному випадку самостійно з огляду на конкретні обставини справи.
Прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює його неналежно (правова позиція Верховного Суду у справі № 927/246/18 від 06.02.2019).
У п. 77 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18 наведено висновок щодо застосування ст. 23 Закону України “Про прокуратуру” у спірних правовідносинах, з якого вбачається, що бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк. 
Верховний Суд у постанові від 16.04.2019 у справі №910/3486/18 зазначив, що прокурор не зобов`язаний встановлювати причини, за яких позивач не здійснює захист своїх інтересів.
Норма ст. 23 Закону України “Про прокуратуру” вимагає від прокурора доведення лише факту нездійснення або неналежного здійснення уповноваженим органом своїх повноважень, а не встановлення причин нездійснення уповноваженими органами своїх функцій щодо захисту інтересів держави. 
Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 21.03.2019 у справі № 912/898/18, проведення процедури державних закупівель та укладення договору із порушенням законодавства порушує інтереси держави у сфері контролю за ефективним та цільовим використанням бюджетних коштів, а дотримання у цій сфері суспільних відносин законодавства становить суспільний інтерес, тому захист такого інтересу відповідає функціям прокурора.
Матеріали даної справи містять копію повідомлення Олешківської окружної прокуратури до Білозерської селищної ради та до Білозерської селищної військової адміністрації від 26.02.2026р., де, з посиланням на ч. 4 ст.23 Закону України "Про прокуратуру", повідомлено про те, що найближчим часом позовна заява буде скерована до Господарського суду Одеської області для розгляду по суті.
Отже, з матеріалів справи вбачається, що позивачі належним чином не здійснили захист інтересів територіальної громади в спірних правовідносинах, у зв`язку з чим у прокурора були обґрунтовані підстави для представництва в суді інтересів держави, у тому числі, в особі позивачів за цим позовом.
Суд вважає, що при поданні цього позову прокурор не замінює позивачів та не їх альтернативою, а виконує субсидіарну роль, аби інтереси держави, які в цьому випадку збігаються із публічним інтересом, не були незахищені. Участь прокурора в цій справі, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, є виправданою, не порушує справедливого балансу та зумовлена не тільки захистом державного, але й публічного інтересу, який полягає у захисті прав великої кількості громадян.
При цьому, інтереси держави полягають не тільки у захисті прав державних органів влади чи тих, які належать до їх компетенції, а також захист прав та свобод місцевого самоврядування, яке не носить загальнодержавного характеру, але направлене на виконання функцій держави на конкретній території та реалізуються у визначеному законом порядку та способі, який належить до їх відання. Органи місцевого самоврядування є рівними за статусом носіями державної влади, як і державні органи.
З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що у даному випадку прокурор обґрунтовано звернувся із даним позовом в інтересах позивачів.

Предметом розгляду даного спору є розірвання Договору оренди земельної ділянки комунальної власності площею 0,0137 га з кадастровим номером 6520355100:01:054:0053, розташованої на території Білозерської селищної ради Херсонської області, укладеного 21.03.2006р. Білозерською селищною радою з відповідачем, та зобов`язання повернути Білозерській селищній територіальній громаді в особі Білозерської селищної ради земельну ділянку площею 0,0137 га з кадастровим номером 6520355100:01:054:0053, яка розташована по вул. Маркса К. (Свободи), б.86-А, селище Білозерка, Херсонська область.
Згідно ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно до п. 1 ст. 628 Цивільного Кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно вимог ст. 629 Цивільного Кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Як з`ясовано судом, 21.03.2006р. між Білозерською селищною радою та Фізичною особою-підприємцем Безпоясним Віктором Павловичем було укладено Договір оренди земельної ділянки площею 0,0137 га з кадастровим номером 6520355100:01:054:0053 строком на 10 років із земель несільськогосподарського призначення – землі комерційного використання комунальної власності, розташованої на території селища Білозерка Херсонської області для комерційної діяльності орендаря. Капітальні будівлі на земельній ділянці відсутні та відповідно до Додаткової угоди від 01.03.2016р. сторонами узгоджено продовження строку оренди на 10 років.
Відповідно до ч. 1 ст. 93 Земельного кодексу України, право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.
Згідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оренду землі», орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).
Відповідно до ст. 96 Земельного кодексу України визначено, зокрема, що землекористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату.
Згідно до ст. 36 Податкового кодексу України, податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Податковий обов`язок виникає у платника за кожним податком та збором. Податковий обов`язок є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обов`язків платника податків, крім випадків, передбачених законом. Виконання податкового обов`язку може здійснюватися платником податків самостійно або за допомогою свого представника чи податкового агента. Відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов`язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи.
Положеннями п. 287.1. ст. 287 Податкового кодексу України передбачено, що власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.
Як з`ясовано судом, на підставі наданих з боку прокурора доказів, та не спростовано відповідачем, у Фізичної особи-підприємця Безпоясного Віктора Павловича наявна заборгованість зі сплати оренди земельних ділянок за вісьма договорами за 2022 рік, зокрема і за спірним договором від 21.03.2006 р., що підтверджується листом ГУ ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі листом від 12.01.2026р. №116/5/21-22-24-01-05, копія якого міститься в матеріалах справи. (а.с. 33, т.1).
Також судом з`ясовано, що відповідач не скористався правом подачі уточнюючої податкової декларації за звітний 2022 рік щодо зменшення нарахованих сум орендної плати з березня по грудень 2022 року, а також не проводив сплату орендної плати з фізичних осіб протягом 2023 – 2025 років до місцевого бюджету, в тому числі і в погашення податкового боргу, що виник за період з лютого по грудень 2022 року, згідно з поданою податковою декларацією № 10954936 від 15.02.2022 року, а саме в розрізі відповідних термінів термінів сплати та станом на 09.01.2026р. згідно з інтегрованою карткою Фізичної особи-підприємця Безпоясного Віктора Павловича перед місцевим бюджетом Білозерської територіальної громади обліковується податковий борг по орендній платі з фізичних осіб (ККДБ 18010900) в сумі 51831,41 грн. 
Також, відповідно до наявного в матеріалах справи листа Білозерської селищної військової адміністрації Херсонського району Херсонської області від 20.02.2026р. №01-10/723 встановлено, що суми орендної плати за Договором оренди земельної ділянки від 21.03.2006р. з кадастровим номером 6520355100:01:054:0053, які становлять 1171,1 грн. на рік, або 97,59грн. на місяць, не надійшли до місцевого бюджету. (а.с. 48, т.1).
Відповідно до ст. 31 Закону України «Про оренду землі» визначено, зокрема, що договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом.
Умовами ч. 1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.
Положеннями ст. ст. 24 Закону України «Про оренду землі» передбачено, зокрема, що орендодавець має право вимагати від орендаря використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди та своєчасного внесення орендної плати за земельну ділянку.
Відповідно до п. д ч. 1 ст. 141 Земельного кодексу України, підставами припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата земельного податку або орендної плати.
Отже, підставою розірвання договору оренди землі згідно з пунктом «д» частини першої статті 141 Земельного кодексу України є саме систематична, тобто неодноразова (два та більше випадків), повна несплата орендної плати.
Застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом саме з підстави істотності допущеного порушення договору, визначеної через іншу оціночну категорію - значну міру позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору, - відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.
З урахуванням викладених вище норм законодавства у разі систематичної несплати орендної плати за користування земельною ділянкою, тобто систематичне порушення договору оренди земельної ділянки, ця обставина може бути підставою для розірвання такого договору.
Як встановлено судом, підтверджується матеріалами справи та не спростовано відповідачем під час розгляду цієї справи, останній продовжує ухилятися від виконання зобов`язання за Договором оренди землі від 21.04.2006р., будь-яких доказів протилежного матеріали справи не містять та з 2022р. не сплачує орендну плату за користування земельною ділянкою. 
Судом враховано, що п. 39 Договору оренди передбачено, що умовами розірвання договору в односторонньому порядку є невиконання однією із сторін умові даного договору, в тому числі несвоєчасна сплата орендної плати протягом 6 місяців. Сторона, яка прийняла рішення про намір розірвання договору оренди із вказаних причин, зобов`язана повідомити про це іншу сторону не пізніше ніж за місяць до розірвання.
З огляду на викладене, враховуючи зазначені вимоги діючого законодавства та умови укладеного договору, систематичну несплату орендарем орендної плати за користування земельною ділянкою, суд приходить до висновку, що прокурором доведено факт порушення відповідачем своїх договірних зобов`язань, що є підставою для розірвання Договору оренди земельної ділянки комунальної власності площею 0,0137 га з кадастровим номером 6520355100:01:054:0053, розташованої на території Білозерської селищної ради Херсонської області у судовому порядку, а вимоги прокурора в цій частині - законними й обґрунтованими.
Відповідно до ч. 1 ст. 34 Закону України "Про оренду землі" встановлено, що у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором.
Вимога про зобов`язання повернути земельну ділянку є похідною від вимоги про розірвання договору, оскільки відповідно до положень цього Закону, у разі розірвання договору оренди земельної ділянки відповідач зобов`язаний негайно повернути орендодавцеві земельну ділянку.
З огляду на викладене суд зазначає, що у відповідача в силу положень ч. 1 ст. 34 Закону України "Про оренду землі" існує обов`язок із повернення спірної земельної ділянки, у зв`язку з чим позовні вимоги про зобов`язання відповідача повернути Білозерській селищній територіальній громаді в особі Білозерської селищної ради земельну ділянку площею 0,0137 га з кадастровим номером 6520355100:01:054:0053, яка розташована по вул. Маркса К. (Свободи), б.86-А, селище Білозерка, Херсонська область задовольняються судом. 
Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Приписами ч. 1 ст. 79 Господарського процесуального Кодексу України передбачено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.
Згідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Враховуючи усе вищевикладене, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог Олешківської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Білозерської селищної ради, Білозерської селищної військової адміністрації Херсонського району Херсонської області у повному обсязі. 
Відповідно до ст. 129 ГПК України, судові витрати у розмірі 5324,80 (2662,40+2662,40) грн. покладаються на відповідача.
Керуючись ст.ст. 123, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд
УХВАЛИВ:

1.Позовну заяву Олешківської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Білозерської селищної ради, Білозерської селищної військової адміністрації Херсонського району Херсонської області - задовольнити повністю.
2.Розірвати Договір оренди земельної ділянки комунальної власності площею 0,0137 га з кадастровим номером 6520355100:01:054:0053, розташованоїна території Білозерської селищної ради Херсонської області, укладений 21.03.2006р. Білозерською селищною радою з Фізичною особою-підприємцем Безпоясним Віктором Павловичем, зареєстрований 14.04.2016р.
3.Зобов`язати Фізичну особу-підприємця Безпоясного Віктора Павловича ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) повернути Білозерській селищній територіальній громаді в особі Білозерської селищної ради (75000, Херсонська обл., Херсонський район, смт Білозерка, вул. Свободи, буд. 87; ЄДРПОУ 04401368) земельну ділянку площею 0,0137 га з кадастровим номером 6520355100:01:054:0053, яка розташована по вул. Маркса К. (Свободи), б.86-А, селище Білозерка, Херсонська область.
4.Стягнути з Фізичної особи-підприємця Безпоясного Віктора Павловича ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Херсонської обласної прокуратури (73000, м. Херсон, вул. Михайлівська, 33; ЄДРПОУ 04851120) витрати по сплаті судового збору у розмірі 5324 (п`ять тисяч триста двадцять чотири) грн. 80 коп.

Повне рішення складено 25 травня 2026 р.
Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст.241 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня складання повного рішення.
Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Суддя Т.Г. Д`яченко