ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
02096, м. Київ, вул. Кошиця, 5-А

справа № 753/10538/25
провадження № 2/753/8054/25
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 листопада 2025 року Дарницький районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді  Каліушка Ф.А.
при секретарі  Володько С.С.
за участю:    
позивач  не з`явився;
представник позивача  не з`явився;
відповідач  не з`явилась;
представник відповідача  не з`явилась;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна об`єктом спільної сумісної власності та його поділ - 

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (надалі по тексту - ОСОБА_1 , Позивач) звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2  (надалі по тексту -  ОСОБА_2 , Відповідач) в якій просив суд визнати квартиру АДРЕСА_1 (надалі по тексту - Квартира) спільною сумісною власністю подружжя та в порядку поділу спільного майна визнати за сторонами право власності по 1/2 частини квартири.
Свої вимоги мотивував тим, що перебував з відповідачем у шлюбі з 06.08.2006 року по 09.05.2025 року.
За час шлюбу ними за спільні кошти було придбано Квартиру, право власності на яку зареєстровано за Відповідачем.
У зв`язку з тим, що суб`єктивне право власника на спірне майно не підтверджено відповідними доказами та підлягає сумніву, він вимушений звернутися до суду.
Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 14.07.2025 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче судове засідання.
Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 09 жовтня 2025 року закрито підготовче засідання та призначено дану справу до розгляду по суті в судове засідання.
В судове засідання, яке відбулося 06 листопада 2025 року, позивач та відповідач, а також їх представники, не з`явилися, проте подали клопотання про розгляд справи на підставі наявних у справі доказів за їхньої відсутності. У вказаних заявах позивач просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, у свою чергу, представник відповідача визнала заявлені вимоги в частині визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю подружжя та його поділу в заявлений спосіб. 
Відповідно до частини третьої статті 211 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України) учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.
Суд, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
За змістом ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню. якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
Судом встановлено та не заперечується сторонами, що 06.08.2006 між ними був укладений шлюб, який в подальшому рішенням Дарницького районного суду м. Києві від 09.05.2025 було розірвано. Під час шлюбу, а саме 22.05.2019, сторонами за договором купівлі-продажу було придбано квартиру АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстровано за відповідачем.
Водночас, у статті 60 Сімейного кодексу України (далі по тексту - СК України) закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.
Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (стст. 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до ч. 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами тощо.
Оскільки зазначене майно, а саме: квартира АДРЕСА_1 , набута сторонами за час шлюбу, а отже є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя відповідно до Закону. 
А згідно з ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
За змістом ч. 1 та ч. 2 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. 
При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. 
Частиною 3 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.
Таким чином, враховуючи визнання позову відповідачем, а також те, що набута сторонами в період шлюбу та ведення спільного господарства квартира АДРЕСА_1 є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, домовленостей між сторонами для її відповідного поділу в позасудовому порядку не досягнуто, суд дійшов висновку про поділ зазначеного майна між сторонами виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, визнавши за позивачем і відповідачем право власності на квартиру за кожним по 1/2 її частини.
Враховуючи наведене та керуючись стст. 2, 10, 49, 76-81, 89, 137, 141, 264-265, 274, 279, 354 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна об`єктом спільної сумісної власності та його поділ - задовольнити.
Визнати об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) квартиру АДРЕСА_1 (загальною площею 104.2 кв.м; житловою площею 54,4 кв.м).
В порядку поділу майна, що є об`єктом спільної сумісної власності:
визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 (загальною площею 104.2 кв.м; житловою площею 54,4 кв.м);
визнати за ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 (загальною площею 104.2 кв.м; житловою площею 54,4 кв.м).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засідання під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ:       КАЛІУШКО Ф.А.