Справа №487/8785/25
Провадження №2/487/698/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.04.2026 Заводський районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого – судді Кузьменка В.В., за участю секретаря судового засідання – Рафальської Т.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Миколаївської міської ради, Управління комунального майна Миколаївської міської ради, третя особа Будинковий комітет самоорганізації населення по вул. Громадянська 44-А "НІКА" про визнання права власності на приватизацію житлового приміщення без надання копії ордера на житлове приміщення,
ВСТАНОВИВ:
 
21.11.2025 року до суду надійшов позов ОСОБА_1 до виконавчого комітету Миколаївської міської ради, третя особа Будинковий комітет самоорганізації населення по вул. Громадянська 44-А "НІКА" про визнання права власності на приватизацію житлового приміщення без надання копії ордера на житлове приміщення.
Свої вимоги позивач мотивував тим, що  ОСОБА_1 , 11.07.1978 року була зарахована швеєю на Миколаївській швейній фабриці імені С.М. Кірова, що підтверджується трудовою книжкою серії НОМЕР_1 . Позивачка безперервно працювала на підприємстві по дату звільнення 21.10.2025 року з АТ "Миколаївська виробничо-торгова фірма "Евіс". У 1992 році позивачу як наймачу, була надана на умовах найму для проживання однієї особи кімната АДРЕСА_1 , яке перебувало на балансі підприємства. Оскільки у наданому позивачем договорі найму житлового приміщення не зазначено, що він укладався на підставі спеціального ордеру їй було відмовлено у видачі ордеру, та роз`яснено судовий порядок вирішення спорів щодо житлових прав. Права наймача житлового приміщення порушено, оскільки відсутність ордеру на житло створює перешкоду для реалізації права на приватизацію, яка може бути усунута лише у судовому порядку.
Ухвалою суду від 27.11.2025 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання по справі.
11.12.2025 року до суду від представника виконавчого комітету ММР надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що позов є передчасним, оскільки орган праватизації не розглядав питання та не відмовляв у правитизації житлового приміщення позивачу. В задоволені позову просить відмовити.
Ухвалою суду від 16.12.2025 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду.
14.01.2026 року до суду від представника позивача надійшло клопотання про залучення співвідповідача.
Ухвалою суду від 14.01.2026 року в справі залучено співвідповідача Управління комунального майна Миколаївської міської ради.
21.01.2026 року від представника Управління комунального майна Миколаївської міської ради надійшов відзив на позовну заяву. В якому зазначає, що позивач не зверталась до органу приватизації Управління комунального майна Миколаївської міської ради, а тому звернення позивача до суду є передчасним. В задоволені позову просить відмовити.
Позивач у судове засідання не з`явився, представник позивача надав до суду заяву в якій зазначено, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить розглянути справу за його відсутності.
Від представників відповідачів надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності.
Враховуючи, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , 11.07.1978 року була зарахована швеєю на Миколаївській швейній фабриці імені С.М. Кірова, що підтверджується трудовою книжкою серії НОМЕР_1 .
Згідно архівних довідок, виданих Відділом інформації та використання документів ліквідованих установ Миколаївської міської ради від 09.04.20225 року, Миколаївська швейна фабрика імені С.М.Кірова в подальшому мала назву - Миколаївське обласне виробниче швейне об`єднання імені С.М. Кірова та Миколаївська торгово-виробнича швейна фірма "Евіс", Миколаївська виробничо-торговельна швейна орендна фірма "Евіс", акціонерне товариство "Миколаївська виробничо-торгова фірма "Евіс".
Позивачка безперервно працювала на підприємстві по дату звільнення 21.10.2025 року з АТ "Миколаївська виробничо-торгова фірма "Евіс".
У 1992 році позивачу як наймачу, була надана на умовах найму для проживання однієї особи кімната АДРЕСА_1 , яке перебувало на балансі підприємства.
25.01.2006 року гуртожиток було передано до комунальної власності територіальної громади м. Миколаєва.
З момент набуття права на користування кімнатою у гуртожитку 02.06.1992 року позивачка зареєструвала за адресою гуртожитку своє місце проживання, що підтверджується відміткою у паспорті та довідкою ДНАП ММР№ 19.01 -17/Н-520/25 від 12.03.2025 року.
14.01.2007 року ОСОБА_1 уклала договір найму житлового приміщення із Будинковим комітетом самоорганізації населення, по вул. Громадянська 44-А «Н1КА».
Згідно відповіді від 07.03.2025 року за вих. № Н-930/3/1880 та від 24.03.2025 року за вих. Н-1215/3/2457, оскільки у наданому позивачем договорі найму житлового приміщення не зазначено, що він укладався на підставі спеціального ордеру відмовлено у видачі ордеру, та роз`яснено судовий порядок вирішення спорів щодо житлових прав.
Згідно інформації Державного архіву Миколаївської області від 30.04.2025 року за вих. № Н-417/03-06, № Н-418/03-06, № Н-419/03-06, № Н-420/03-06 у протоколах засідань профспілкового комітету відкритого акціонерного товариства Миколаївської виробничо- торгівельної фірми «Евіс» за 1995-1998 роки відомостей про заселення ОСОБА_1 у кімнату АДРЕСА_1 не виявлено.
Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
У статті 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Згідно ст.345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності на майно у разі приватизації державного та комунального майна у порядку, встановленому законом.
Відповідно до ст.1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до господарських споруд і приміщень державного житлового фонду на користь громадян України.
Згідно п.1 ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму.
Відповідно до п.п.4,5ст.5 вказаного Закону право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону. Кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чека або з частковою доплатою один раз.
Частинами 1, 3, 9,10 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» визначено, що приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Передача житлових приміщень у гуртожитках у власність мешканців гуртожитків здійснюється відповідно до закону.
Відповідно до п.23 Положення про порядок передачі квартири (будинків) жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, яке затверджене Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року №396, орган приватизації приймає рішення про передачу квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах у власність громадян. На підставі вказаного рішення орган приватизації видає свідоцтво про право власності та реєструє його у спеціальній реєстраційній книзі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах, що належать громадянам на праві приватної (спільної сумісної, спільної часткової) власності.
Отже, передача квартир у власність громадян у процесі їх приватизації здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації і оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру.
Органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом.
Кімната АДРЕСА_1 не відноситься до житла, визначеного ч.2 ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».
Відсутність ордера на вселення до житлового приміщення в особи, яка зареєстрована в установленому законом порядку у цьому приміщенні, сама собою не впливає на правомірність її вселення.
Подібний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі № 296/4642/19.
Враховуючи, що відсутність ордеру на спірну кімнату з незалежних від позивача причин позбавляє останню реалізувати своє право на приватизацію квартири, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та задоволення позову про визнання за ОСОБА_1 право на приватизацію кімнати АДРЕСА_1 .
На підставі викладеного та керуючись ст. вимогами ст.ст.12, 81, 83, 95, 259, 263-265 ЦПК України, суд
ВИРІШИВ:
 
Позовну заяву ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Миколаївської міської ради, Управління комунального майна Миколаївської міської ради, третя особа Будинковий комітет самоорганізації населення по вул. Громадянська 44-А "НІКА" про визнання права власності на приватизацію житлового приміщення без надання копії ордера на житлове приміщення – задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 право на приватизацію житлового приміщення - кімнати АДРЕСА_1 без надання копії ордера на житлове приміщення.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання його повного тексту. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.В.Кузьменко