Справа № 209/1492/26
Провадження № 2/209/1732/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 квітня 2026 року м. Кам`янське

Дніпровський районний суд міста Кам`янського у складі:
головуючої судді - Левицької Н.В.,
за участі секретаря судового засідання - Погрібної О.В.,
представника позивача адвоката Дєвіцької М.В., яка приймає участь в режимі відеоконференції,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -
ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_3 - адвокат Дєвіцька Маргарита Володимирівна через підсистему «Електронний суд» звернулася до Дніпровського районного суду міста Кам`янського з позовною заявою до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. Просить суд розірвати шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , укладений 21 червня 2024 року та зареєстрований Соборним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпро Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 744, серія свідоцтва НОМЕР_1 . Після розірвання шлюбу відновити дошлюбне прізвище позивачки – ОСОБА_4 . 
Стислий виклад позовних вимог.
Заява обґрунтована тим, що 21 червня 2024 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстрований Соборним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпро Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), актовий запис № 744.
Від шлюбу у сторін народилася спільна дитина - донька ОСОБА_5 . Після укладення шлюбу позивач та відповідач проживали разом, вели спільне господарство, мали спільний бюджет та спільно несли витрати, пов`язані з утриманням сім`ї. Через деякий час після народження дитини, а саме з середини липня 2025 року, сімейні відносини у сторін поступово почали погіршуватися, почали виникати непорозуміння та розбіжності у поглядах на сімейне життя, що з часом призвело до напруженості у спілкуванні та поступового віддалення один від одного. Все рідше знаходили спільні рішення у питаннях сімейного життя, що призвело до погіршення подружніх відносин. Попри спроби позивача налагодити діалог, обговорити ситуацію та зберегти сім`ю, досягти взаєморозуміння не вдавалося. З січня 2026 року сторони фактично припинили спільне проживання та ведення спільного господарства. Дана ситуація вплинула на емоційний стан позивача. На даний час між подружжям спільне господарство не ведеться, спільний бюджет відсутній, витрати не узгоджуються, а кожен із сторін проживає окремим життям. Також позивач зазначає, що дійшла остаточного рішення про припинення шлюбу, оскільки подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливими. Шлюбні відносини між сторонами припинені остаточно, сім`я розпалася. Перебування у зареєстрованому шлюбі з відповідачем суперечить її особистим переконанням, моральним принципам, перешкоджає вільному розвитку її особистості, створює психологічний дискомфорт і унеможливлює побудову нових сімейних відносин. Враховуючи те, що шлюб фактично припинив своє існування, а його збереження є недоцільним та таким, що суперечить її інтересам просить суд розірвати шлюб.
Процесуальні дії у справі.
Ухвалою суду від 03 квітня 2026 року відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання на 30 квітня 2026 року.
Ухвалою суду від 21 квітня 2026 року задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_1 адвоката Дєвіцької М.В., поданого до суду 20 квітня 2026 року, про участь у судовому засіданні, призначеному на 30 квітня 2026 в режимі відеоконференції.
Позиція сторін по справі.
У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 адвокат Дєвіцька М.В. просила суд задовольнити позовну заяву, розірвати шлюб між сторонами по справі з підстав викладених у позовній заяві.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, однак на адресу суду засобами поштового зв`язку скерував заяву, в якій зазначив, що просить суд проводити судове засідання без його участі, позовні вимоги визнає та просить їх задовольнити.
Відповідно до ч.1ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. 
Підстав, передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України, для відкладення судом розгляду справи, суд не вбачає.
Суд, з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, заслухавши думку представника позивача, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам в цілому, доходить наступних висновків.
Норми права, які підлягають застосуванню при вирішенні спору.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно з ч. 1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Частиною 1 ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
В силу приписів ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Враховуючи положення ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Доказами згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) визначено загальні засади регулювання сімейних відносин.
Так, згідно з ч. 1, 6 ст. 7 СК України сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами. Жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї.
Відповідно до ст. 51 Конституції України та ч.1 ст. 24 Сімейного Кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки (стаття 1 Сімейного Кодексу України).
Частиною 2 статті 3 Сімейного Кодексу України встановлено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Відповідно до ч. 3 ст.105 Сімейного Кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.
Згідно ч.1 ст. 110 Сімейного Кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.
Стаття 112 Сімейного Кодексу України регламентує, що вирішуючи спір про розірвання шлюбу, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище при одруженні, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.
При вирішенні даного спору, суд виходить із того, що добровільність шлюбу це одна з основних його засад. Шлюб це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків.
Фактичні обставини справи, встановлені судом та мотиви, з яких виходить суд при ухваленні рішення.
Судом встановлено, що згідно зі свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 , виданого Соборним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпро Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), 21 червня 2024 року, ОСОБА_2 та ОСОБА_6 зареєстрували шлюб, про що складено відповідний актовий запис № 744 (а.с.13).
Від шлюбу подружжя має малолітню доньку – ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що 13 березня 2025 року Департаментом адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради складено актовий запис № 474 та видано свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 (а.с.11).
Зі змісту позовної заяви про розірвання шлюбу вбачається, що спільне життя у подружжя не склалося через різні погляди на життя, відсутність в родині взаєморозуміння, конфліктів та втрати почуттів. Сторони проживають окремо, мають роздільний бюджет, спільне господарство не ведуть, не підтримують подружніх відносин. ОСОБА_1 наполягає на розірванні шлюбу, що вбачається з висловленої нею у заяві позиції.
Відповідач ОСОБА_2 у поданій до суду 06.04.2026 заяві позовні вимоги та їх обґрунтування визнав, не заперечує проти розірвання шлюбу, тим самим підтверджує, що сімейні відносини зберегти неможливо.
Визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, що відповідно до ч.4 ст.206, ч.6 ст.263 ЦПК України є підставою для задоволення позову.
Зважаючи на те, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує, відмова в розірванні шлюбу матиме ознаки примушування до шлюбу, що є недопустимим.
Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності, суд доходить до переконання, що подальше спільне життя сторін як подружжя і збереження їхнього шлюбу є неможливим, суперечить інтересам позивача, а тому згідно ст.112 СК України позов підлягає задоволенню повністю.
З огляду на те, що позивач ОСОБА_1 при зверненні до суду із заявою в прохальній частині заявила про зміну свого прізвища на дошлюбне, у рішенні суду має бути зазначено про вибір позивача прізвища після розірвання шлюбу.
Розподіл судових витрат між сторонами.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд виходить з наступного.
Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При зверненні до суду позивачем ОСОБА_1 згідно квитанції про оплату було сплачено судовий збір у сумі 1331,20 грн. за подання позову про розірвання шлюбу (а.с.14).
Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовної заяви, то з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір, який сплачено при подачі позовної заяви до суду у сумі 1331,20 коп.
Керуючись статтями 10, 12, 19, 141, 183, 211, 223, 247, 258, 259, 263-265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд-
УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу – задовольнити повністю.
Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 21 червня 2024 року Соборним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпро Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 744- розірвати.
Після розірвання шлюбу відновити позивачу ОСОБА_1 дошлюбне прізвище - " ОСОБА_4 ".
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 1331 (одна тисяча триста тридцять одна) гривня 20 копійок.
Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відомості щодо сторін у справі (учасники процесу): 
Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ).
Відповідач: ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 )
Дата складення судового рішення 30 квітня 2026 року.

Суддя Наталія ЛЕВИЦЬКА