ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2026 року 
м. Київ
справа №380/8190/25
провадження № К/990/8595/26 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Смоковича М. І.,
суддів: Білак М. В., Мельник-Томенко Ж. М.
розглянув у попередньому судовому засіданні у суді касаційної інстанції адміністративну справу
за позовом Департаменту природних ресурсів, будівництва та розвитку громад Львівської міської ради до Управління Західного офісу Держаудитслужби в Івано-Франківській області про визнання протиправними дій, зобов`язання до вчинення дій, провадження по якій відкрито
за касаційною скаргою Управління Західного офісу Держаудитслужби в Івано-Франківській області на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27 січня 2026 року, прийнятої у складі колегії суддів: головуючого - Глушка І. В., суддів: Пліша М. А., Судової-Хомюк Н. М.
І. Обставини справи
1. У квітні 2024 року Департамент природних ресурсів, будівництва та розвитку громад Львівської міської ради звернувся до суду з позовом до Управління Західного офісу Держаудитслужби в Івано-Франківській області, в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просив:
1.1. визнати протиправними дії Управління Західного офісу Держаудитслужби в Івано-Франківській області щодо внесення в Акт ревізії від 04.11.2024 №002000-24/27 таких висновків:
під час ревізії стану використання коштів, виділених на здійснення заходів і завдань державних цільових програм та/або місцевих програм встановлено, що кошти бюджету розвитку міського бюджету профінансовані у 2021-2023 роки на виконання Програми: здійснення Львівською міською радою внесків до статутних капіталів комунальних підприємств, установ та організацій у 2017-2025 роках по КПКВ 1617670 (2817670) "Внески до статутного капіталу суб`єктів господарювання" за кодом економічної класифікації видатків 3210 "Капітальні трансферти підприємствам (установам, організаціям)", використано всупереч напрямам визначених Програмою здійснення Львівською міською радою внесків до статутних капіталів комунальних підприємств, установ та організацій та Паспортами бюджетної програми місцевого бюджету на 2021-2023 роки і Звітів про виконання паспорта бюджетної програми місцевого бюджету на 2021-2023 роки і, відповідно до абзацу 3 частини 1 статті 119 Бюджетного кодексу України від 08.07.2010 № 2456-VІ (із змінами) є нецільовим використанням бюджетних коштів та згідно з пунктом 24 частини 1 статті 116 Бюджетного кодексу України є порушенням бюджетного законодавства на загальну суму 121 232 571,60 гривень;
під час ревізії Департаменту з питання штатної дисципліни, видатків на оплату праці працівників та нарахування на заробітну плату встановлено, що в період з 01.01.2021 по 31.12.2022 на порушення підпункту 2 пункту 2 Постанови № 268, пунктів 2.5, 3.5 Положення № 558 директором Департаменту не встановлювались та не подавались на затвердження виконавчому комітету Львівської міської ради основні показники і відсоткові коефіцієнти преміювання своїх працівників, а їх преміювання здійснювалося лише на підставі наказів директора, що призвело до безпідставного нарахування та виплати працівникам Департаменту премій, відпускних та компенсацій за невикористану відпустку на загальну суму 4 230 874,89 грн та, як наслідок, зайво проведено нарахування та виплату відпускних і компенсацій за невикористану відпустку на суму 121 029,28 грн та перерахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (ЄСВ) на суму 888 633,50 гривень;
ревізією встановлено, що на порушення підпункту 2 пункту 2 Постанови № 268, пункту 3.1 Положення № 558, пункту 1.2 Положення № 800, частини 3 статті 1 Регламенту, посадовій особі номенклатури посад міського голови - директору Департаменту ОСОБА_1 без рішення виконавчого комітету в період з 01.03.2022 по 30.08.2023 здійснювалося преміювання лише на підставі розпорядження міського голови, внаслідок чого ОСОБА_1 безпідставно нараховано та виплачено щомісячних та разових премій на загальну суму 449 556,59 грн та, як наслідок, зайво проведено нарахувань на заробітну плату та перерахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (ЄСВ) на суму 98902,45 гривень;
під час ревізії Департаменту з питань взяття та облік зобов`язань, в т.ч. відповідність взятих бюджетних зобов`язань відповідним бюджетним асигнуванням, паспорту бюджетної програми, стан розрахунково-платіжної дисципліни та виконання господарських договорів, правильність відображення дебіторської та кредиторської заборгованості, стан претензійно-позовної роботи, встановлено наступне:
на порушення вимог п.п.287.3, 287.4 ст.287, п.288.7 ст.288 Податкового кодексу, ч.1ст.193 Господарського кодексу, ч.1 ст.526, ч.1 ст.629 Цивільного кодексу, абз.6 ч.2 ст.25 Закону України від 06.10.1998 № 161-XIV "Про оренду землі", п.9.1 договорів оренди, до бюджету Львівської міської територіальної громади, упродовж 2021-2023 років та січня-червня 2024 року, не надійшло орендної плати за землю (без урахування заборгованості, по якій проведено позовну роботу та сум, відображених як податковий борг в Головному управлінні ДПС в Львівській області) на загальну суму 10 288 150,11 гривень;
на порушення вимог статей 692, 695 Цивільного кодексу України від 16.01.2003 № 435-IV (із змінами), п. п. 4 - 5, Постанови №381 та пп. 2.3, 8.1-8.2 Договору від 18.08.2022 року № 293 Департаментом не вжито заходів щодо вчасного надходження коштів від ТзОВ "Монді Груп" за продаж земельної ділянки, що призвело до недоотримання бюджетом Львівської міської територіальної громади доходів за період з 18.08.2022 по 18.06.2024 року у сумі 2442499,71 грн., зокрема 261905,55 грн - сума боргу за продаж земельної ділянки, з врахуванням індексу інфляції, 2180594,16 грн - сума штрафних санкцій у вигляді пені;
у 2021-2024 роках на порушення вимог частини 2 статті 7, статті 10 Закону України № 1559-VI проведено викуп 9 земельних ділянок несільськогосподарського призначення приватної власності загальною площею 2,0172 га на загальну суму 920 62 897,0 грн шляхом міни та внаслідок чого в порушення вимог ст. 135 Земельного кодексу України безпідставно відчужено 6 земельних ділянок несільськогосподарського призначення комунальної власності загальною площею 2,4131 га на загальну суму 91478535,0 грн без проведення земельних торгів у формі аукціону;
на порушення частини 1 статті 1214 Цивільного кодексу України, статті 206 Земельного кодексу України до бюджету громади, протягом 2021-2023 років та січня-червня 2024 року, 53 суб`єктами господарювання не сплачено безпідставно збережені кошти у розмірі недоотриманої орендної плати за землю (по яких не направлялись вимоги про сплату коштів та не проводилась претензійно-позовна робота) на загальну суму 20 446 539,30 грн та 11 суб`єктами господарювання не сплачено втрати від недоотримання коштів за фактичне землекористування (по яких не направлялись вимоги про сплату коштів та не проводилась претензійно-позовна робота) на загальну суму 2 130 617,17 грн, внаслідок чого бюджетом Львівської міської територіальної громади недоотримано доходів на вказані суми;
1.2. зобов`язати Управління Західного офісу Держаудитслужби в Івано-Франківській області вилучити з акту ревізії від 04.11.2024 №002000-24/27 наступні висновки:
під час ревізії стану використання коштів, виділених на здійснення заходів і завдань державних цільових програм та/або місцевих програм встановлено, що кошти бюджету розвитку міського бюджету профінансовані у 2021-2023 роки на виконання Програми: здійснення Львівською міською радою внесків до статутних капіталів комунальних підприємств, установ та організацій у 2017-2025 роках по КПКВ 1617670 (2817670) "Внески до статутного капіталу суб`єктів господарювання" за кодом економічної класифікації видатків 3210 "Капітальні трансферти підприємствам (установам, організаціям)", використано всупереч напрямам визначених Програмою здійснення Львівською міською радою внесків до статутних капіталів комунальних підприємств, установ та організацій та Паспортами бюджетної програми місцевого бюджету на 2021-2023 роки і Звітів про виконання паспорта бюджетної програми місцевого бюджету на 2021-2023 роки і, відповідно до абзацу 3 частини 1 статті 119 Бюджетного кодексу України від 08.07.2010 № 2456-VІ (із змінами) є нецільовим використанням бюджетних коштів та згідно з пунктом 24 частини 1 статті 116 Бюджетного кодексу України є порушенням бюджетного законодавства на загальну суму 121 232 571,60 гривень;
під час ревізії Департаменту з питання штатної дисципліни, видатків на оплату праці працівників та нарахування на заробітну плату встановлено, що в період з 01.01.2021 по 31.12.2022 на порушення підпункту 2 пункту 2 Постанови № 268, пунктів 2.5, 3.5 Положення № 558 директором Департаменту не встановлювались та не подавались на затвердження виконавчому комітету Львівської міської ради основні показники і відсоткові коефіцієнти преміювання своїх працівників, а їх преміювання здійснювалося лише на підставі наказів директора, що призвело до безпідставного нарахування та виплати працівникам Департаменту премій, відпускних та компенсацій за невикористану відпустку на загальну суму 4 230 874,89 грн та, як наслідок, зайво проведено нарахування та виплату відпускних і компенсацій за невикористану відпустку на суму 121 029,28 грн та перерахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (ЄСВ) на суму 888 633,50 гривень;
ревізією встановлено, що на порушення підпункту 2 пункту 2 Постанови № 268, пункту 3.1 Положення № 558, пункту 1.2 Положення № 800, частини 3 статті 1 Регламенту, посадовій особі номенклатури посад міського голови - директору Департаменту ОСОБА_1 без рішення виконавчого комітету в період з 01.03.2022 по 30.08.2023 здійснювалося преміювання лише на підставі розпорядження міського голови, внаслідок чого ОСОБА_1 безпідставно нараховано та виплачено щомісячних та разових премій на загальну суму 449 556,59 грн та, як наслідок, зайво проведено нарахувань на заробітну плату та перерахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (ЄСВ) на суму 98902,45 гривень;
під час ревізії Департаменту з питань взяття та облік зобов`язань, в т.ч. відповідність взятих бюджетних зобов`язань відповідним бюджетним асигнуванням, паспорту бюджетної програми, стан розрахунково-платіжної дисципліни та виконання господарських договорів, правильність відображення дебіторської та кредиторської заборгованості, стан претензійно-позовної роботи, встановлено наступне:
на порушення вимог п.п.287.3, 287.4 ст.287, п.288.7 ст.288 Податкового кодексу, ч.1ст.193 Господарського кодексу, ч.1 ст.526, ч.1 ст.629 Цивільного кодексу, абз.6 ч.2 ст.25 Закону України від 06.10.1998 № 161-XIV "Про оренду землі", п.9.1 договорів оренди, до бюджету Львівської міської територіальної громади, упродовж 2021-2023 років та січня-червня 2024 року, не надійшло орендної плати за землю (без урахування заборгованості, по якій проведено позовну роботу та сум, відображених як податковий борг в Головному управлінні ДПС в Львівській області) на загальну суму 10 288 150,11 гривень;
на порушення вимог статей 692, 695 Цивільного кодексу України від 16.01.2003 №435-IV (із змінами), п. п. 4 - 5, Постанови №381 та п.п. 2.3, 8.1-8.2 Договору від 18.08.2022 року № 293 Департаментом не вжито заходів щодо вчасного надходження коштів від ТзОВ "Монді Груп" за продаж земельної ділянки, що призвело до недоотримання бюджетом Львівської міської територіальної громади доходів за період з 18.08.2022 по 18.06.2024 у сумі 2442499,71 грн, зокрема 261905,55 грн - сума боргу за продаж земельної ділянки, з врахуванням індексу інфляції, 2180594,16 грн - сума штрафних санкцій у вигляді пені;
у 2021-2024 роках на порушення вимог частини 2 статті 7, статті 10 Закону України №1559-VI проведено викуп 9 земельних ділянок несільськогосподарського призначення приватної власності загальною площею 2,0172 га на загальну суму 920 62 897,0 грн шляхом міни та внаслідок чого в порушення вимог ст. 135 Земельного кодексу України безпідставно відчужено 6 земельних ділянок несільськогосподарського призначення комунальної власності загальною площею 2,4131 га на загальну суму 91478535,0 грн без проведення земельних торгів у формі аукціону;
на порушення частини 1 статті 1214 Цивільного кодексу України, статті 206 Земельного кодексу України до бюджету громади, протягом 2021-2023 років та січня-червня 2024 року, 53 суб`єктами господарювання не сплачено безпідставно збережені кошти у розмірі недоотриманої орендної плати за землю (по яких не направлялись вимоги про сплату коштів та не проводилась претензійно-позовна робота) на загальну суму 20 446 539,30 грн та 11 суб`єктами господарювання не сплачено втрати від недоотримання коштів за фактичне землекористування (по яких не направлялись вимоги про сплату коштів та не проводилась претензійно-позовна робота) на загальну суму 2 130 617,17 грн, внаслідок чого бюджетом Львівської міської територіальної громади недоотримано доходів на вказані суми;
1.3. зобов`язати Управління Західного офісу Держаудитслужби в Івано-Франківській області внести в акт ревізії від 04.11.2024 №002000-24/27 наступні висновки:
під час ревізії стану використання коштів, виділених на здійснення заходів і завдань державних цільових програм та/або місцевих програм порушень не встановлено;
під час ревізії Департаменту з питання штатної дисципліни, видатків на оплату праці працівників та нарахування на заробітну плату порушень не встановлено;
під час ревізії Департаменту з питань взяття та облік зобов`язань, в т.ч. відповідність взятих бюджетних зобов`язань відповідним бюджетним асигнуванням, паспорту бюджетної програми, стан розрахунково-платіжної дисципліни та виконання господарських договорів, правильність відображення дебіторської та кредиторської заборгованості, стан претензійно-позовної роботи, порушень не встановлено. 
2. Львівський окружний адміністративний суд ухвалою від 07 листопада 2025 року позов залишив без розгляду з підстав пункту 3 частини другої статті 45 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС України).
3. Не погоджуючись з указаним рішенням суду першої інстанції, позивач оскаржив його в апеляційному порядку.
4. Восьмий апеляційний адміністративний суд постановою від 27 січня 2026 року скасував ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2025 року, а справу направив для продовження її розгляду до суду першої інстанції.
5. Ухвалюючи таке рішення, суд апеляційної інстанції виходив з того, що висновок суду першої інстанції про зловживання позивачем процесуальними правами у цій справі є передчасним.
6. До такого висновку суд апеляційної інстанції дійшов з огляду на те, що до штучних позовів можна віднести ініційоване учасниками справи судове провадження, де спір між сторонами відсутній, а позовна заява подається задля досягнення нелегітимних цілей. Водночас процесуальний закон не містить застережень щодо оскарження дій і рішень суб`єкта владних повноважень, що передували прийняттю остаточного рішення.
ІІ. Провадження в суді касаційної інстанції
7. Вважаючи постанову суду апеляційної інстанції, якою справу направлено до суду першої інстанції для продовження її розгляду, представник Управління Західного офісу Держаудитслужби в Івано-Франківській області подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати зазначене судове рішення та залишити в силі ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2025 року.
8. Така позиція ґрунтується на тому, що дії службової особи щодо включення до акту певних висновків не можуть бути предметом розгляду у суді, адже обов`язковою ознакою дій суб`єкта владних повноважень, які можуть бути оскаржені до суду, є те, що вони безпосередньо породжують певні правові наслідки для суб`єктів відповідних правовідносин і мають обов`язковий характер. Висновки, викладені у акті, не породжують обов`язкових юридичних наслідків. Водночас судження контролюючого органу про нікчемність окремих угод є висновками тільки контролюючого органу, зазначення яких в акті перевірки не суперечить чинному законодавству. Такі твердження акту можуть бути підтверджені або спростовані судом у разі спору про законність рішень, дій, в основу яких покладені згадувані висновки акту. Отже, акт перевірки не є рішенням суб`єкта владних повноважень у розумінні статті 17 КАС, не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов`язків для осіб, робота (діяльність) яких перевірялися, тому його висновки не можуть бути предметом спору. Відсутність спірних відносин, в свою чергу, виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту.
9. Верховний Суд ухвалою від 17 березня 2026 року відкрив касаційне провадження з підстави, передбаченої пунктом 4 частини четвертої статті 328 КАС України, а саме: предметом касаційного оскарження є постанова суду апеляційної інстанції, якою скасовано ухвалу суду першої інстанції про залишення позову без розгляду, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження її розгляду, підставою касаційного оскарження є порушення цим судом норм процесуального права. 
ІІІ. Релевантні джерела права й акти їхнього застосування
10. Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (1950 року) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
11. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.
12. За змістом пункту 2 частини першої статті 4 КАС України публічно-правовий спір - це спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.
13. Частинами першою-другою статті 5 КАС України обумовлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:
1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;
2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;
3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;
4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;
5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;
6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.
Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
14. Водночас неприпустимість зловживання процесуальними правами передбачено приписами статті 45 КАС України, відповідно до частини першої якої учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.
15. Пунктом 3 частини другої статті 45 КАС України визначено, що з урахуванням конкретних обставин справи суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню адміністративного судочинства, зокрема: подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер.
16. В силу частини третьої статті 45 КАС України якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.
17. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
18. За змістом частини третьої статті 312 КАС України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції. 
ІV. Позиція Верховного Суду
19. Завданням адміністративного судочинства у силу частини першої статті 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
20. Як уже зазначалось, відповідно до пункту 2 частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.
21. У справі, що розглядається, спірні правовідносини склались з приводу дій органу державного фінансового контролю щодо внесення певних висновків в акт ревізії.
На стадії касаційного провадження спірним є питання щодо подання позивачем завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або спір має очевидно штучний характер.
22. Акт ревізії - це документ, який складається посадовими особами контролюючого органу, що проводили ревізію, фіксує факт її проведення та результати. Заперечення, зауваження до акта ревізії (за їх наявності) та висновки на них є невід`ємною частиною акта.
23. Отже, акт є службовим документом, який підтверджує факт проведення ревізії і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної фінансової інспекції
Обов`язковою ознакою дій суб`єкта владних повноважень, які можуть бути оскаржені до суду, є те, що вони безпосередньо породжують певні правові наслідки для суб`єктів відповідних правовідносин і мають обов`язків характер. 
24. У доводах касаційної скарги автор вказав на те, що дії службової особи щодо включення до акта певних висновків не можуть бути предметом розгляду у суді. Заперечення, зауваження до акта перевірки (за їх наявності) та висновки на них є невід`ємною частиною акта. Це свідчить про те, що дії, пов`язані з включенням до акта висновків, є обов`язковими, тоді як самі висновки такими не є. 
25. Варто зазначити, що у цій справі суд першої інстанції залишив позов без розгляду з підстав пункту 3 частини другої статті 45 КАС України, тобто суд фактично визнав подання цього позову зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню адміністративного судочинства, вказавши, що цей спір має очевидно штучний характер.
До такого висновку суд першої інстанції дійшов, зокрема, перевіривши повідомлені відповідачем обставини, які полягають у тому, що у провадженні перебуває адміністративна справа № 380/128/25 за позовом Департаменту природних ресурсів, будівництва та розвитку громад Львівської міської ради до Західного офісу Держаудитслужби в особі Управління Західного офісу Держаудитслужби в Івано-Франківській області, Західного офісу Держаудитслужби України про визнання протиправною та скасування вимоги Управління Західного офісу Держаудитслужби в Івано-Франківській області від 18.12.2024 №130920-14/2453-2024 "Вимога про усунення порушень, виявлених ревізією". Підстави цього позову зводяться до такого: Управління Західного офісу Держаудитслужби в Івано-Франківській області провело планову ревізію фінансово господарської діяльності Департаменту природних ресурсів, будівництва та розвитку громад Львівської міської ради за період з 01.01.2021 по 30.06.2024, за результатами якої складений акт ревізії від 04.11.2024 №002000-24/27. Управління Західного офісу Держаудитслужби в Івано-Франківській області 18.12.2024 оформило вимогу №130920-14/2453-2024 щодо усунення порушень законодавства, зафіксованих в акті ревізії від 04.11.2024. Позивач із цією вимогою Держаудитслужби як індивідуальним актом не погоджується, оскаржує її в порядку адміністративного судочинства та наводить обставини і аргументи, котрі, на його думку, спростовують висновки акта ревізії та, відповідно, обґрунтованість оскарженої вимоги.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що подання Департаментом природних ресурсів та будівництва Львівської міської ради цього позову (вимоги зводяться до спонукання відповідача змінити висновки акта ревізії, які враховані при формуванні вимоги Держаудитслужби про усунення порушень законодавства) фактично спрямовані на штучне створення преюдиції та компрометацію доказової бази, що оцінюється іншим судом при розгляді адміністративної справи №380/128/25 про оскарження вимоги №130920-14/2453-2024 від 18.12.2024, провадження у якій відкрито раніше. Суд вважав, що подання позову з метою виключення доказів в іншій справі не відповідає завданню адміністративного судочинства. Судом першої інстанції враховано, що позивачу достеменно відома встановлена Порядком №550 процедура висловлення незгоди з актом ревізії шляхом подання заперечень на цей акт, адже позивач цитує відповідні норми в тексті позовної заяви (т.1 а.с.4-5). Суд першої інстанції також врахував, що наведені в цій ухвалі вище усталені підходи судів щодо неможливості оскарження в порядку адміністративного судочинства висновків акта перевірки/ревізії є загальновідомими та незмінними впродовж тривалого періоду часу (напр., постанова КАС ВС від 03.11.2020 у справі №814/162/16 (№ в ЄДРСР 92624518), від 16.07.2020 у справі № 826/4/16 (№ в ЄДРСР 90425182), від 15.09.2022 у справі № 802/18/18-а (№ в ЄДРСР 106264210) тощо), а тому повинні бути відомими та відомі позивачу, представниками якого в порядку самопредставництва є усі досвідчені юристи юридичного департаменту ЛМР, що підтверджується відомостями з ЄДР (т.1 а.с.38-41).
26. Натомість суд апеляційної інстанції не погодився із такими висновками суду першої інстанції та зазначив, що зловживанням правами є шкідливе здійснення права її власником в такий спосіб, який явно не відповідає або суперечить цілям, для яких таке право надане/створене. Для того, щоб визначити, чи певна поведінка складає зловживання правами, суд ретельно розглядає цілі, які заявник переслідує.
27. Варто зазначити, що правові засади діяльності органу державного фінансового контролю визначаються Положенням про Державну аудиторську службу, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 03 лютого 2016 року № 43, а також положеннями пункту 7 статті 10 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" від 26 січня 1993 року № 2939-ХІІ, згідно з якими органу державного фінансового контролю надається право пред`являти керівникам та іншим службовим особам підконтрольних установ, що ревізуються, вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.
28. Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджету та у разі виявлення порушень законодавства пред`являти обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.
29. Відповідно до пункту 3 Порядку проведення інспектування Державною аудиторською службою, її міжрегіональними територіальними органами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 квітня 2006 року №550, акт ревізії - документ, який складається посадовими особами органу державного фінансового контролю, що проводили ревізію, фіксує факт її проведення та результати. Заперечення, зауваження до акта ревізії (за їх наявності) та висновки на них є невід`ємною частиною акта.
30. Таким чином, акт ревізії, заперечення, зауваження до акту ревізії та висновки на них є службовими документами, які містить інформацію про певні обставини, встановлені під час проведення ревізії.
31. Зі змісту статті 124 Конституції України висновується, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір. 
У пункті 1 резолютивної частини Рішення від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 Конституційний Суд України зазначив, що «конституційне право на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб гарантовано кожному. Реалізація цього права забезпечується у відповідному виді судочинства і в порядку, визначеному процесуальним законом».
32. Приписи частини другої статті 45 КАС України містять перелік дій, що можуть бути визнані судом зловживанням процесуальними правами, який не є вичерпним, оскільки суд може визнати таким зловживанням також інші дії, які мають відповідну спрямованість і характер.
Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання учасником судового процесу його процесуальними правами, суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом (частини четверта статті 45 КАС України).
33. Своєю чергою, під зловживанням процесуальними правами розуміється форма умисних, несумлінних дій учасників процесу, що знаходить своє вираження, зокрема, у вчиненні дій, неспівмірних із наслідками, до яких вони можуть призвести, використанні наданих прав всупереч їх призначенню з метою обмеження можливості реалізації чи обмеження прав інших учасників провадження, перешкоджання діяльності суду з правильного та своєчасного розгляду і вирішення справ, необґрунтованого перевантаження роботи суду.
34. Варто зауважити, що ознакою зловживання процесуальними правами є не просто конкретні дії, а дії, спрямовані на затягування розгляду справи, створення перешкод іншим учасникам процесу.
35. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 07 травня 2020 року у справі № 826/12191/18 та від 15 липня 2021 року у справі № 420/698/21, від 04 жовтня 2023 року у справі № 600/2617/22-а.
36. У касаційній скарзі автор наводить перелік постанов Верховного Суду по суті спору, проте наразі вирішується питання щодо застосування норм процесуального права, а саме - надається оцінка діям позивача в контексті пункту 3 частини другої статті 45 КАС України.
37. Підсумовуючи, варто зазначити, що до штучних позовів можна віднести ініційоване учасниками справи судове провадження, де спір між сторонами відсутній, а позовна заява подається задля досягнення нелегітимних цілей.
38. У справі ж, що розглядається, позивач оскаржує дії органу державного фінансового контролю щодо внесення певних висновків у акт ревізії.
39. Водночас процесуальний закон не містить застережень щодо оскарження дій і рішень суб`єкта владних повноважень, що передували прийняттю остаточного рішення.
40. Варто зазначити, що в силу частини першої статті 245 КАС України, якою передбачено повноваження суду, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.
41. Наведене в цілому свідчить про передчасність висновків щодо очевидного зловживання позивачем процесуальними правами у цій справі.
42. Отже, Верховний Суд констатує, що оскаржуване судове рішення ґрунтується на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна юридична оцінка з дотриманням норм процесуального права.
43. Доводи ж касаційної скарги не спростовують висновки суду апеляційної інстанції і зводяться до переоцінки встановлених цим судом обставин справи.
44. Таким чином, зважаючи на приписи статті 350 КАС України, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
VI. Судові витрати
45. З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Управління Західного офісу Держаудитслужби в Івано-Франківській області залишити без задоволення.
2. Постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27 січня 2026 року у справі № 380/8190/25 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає. 

Головуючий М. І. Смокович 
Судді М. В. Білак
Ж. М. Мельник-Томенко