ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА	

справа № 753/26799/25
провадження № 2/753/1480/26
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2026 року Дарницький районний суд міста Києва в складі головуючого судді Заставенко М.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовною заявою ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,
ВСТАНОВИВ:
У грудні 2025 року ІНФОРМАЦІЯ_1, в особі представника ОСОБА_6, звернувся в Дарницький районний суд м. Києва з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги у розмірі 19 536,80 грн., яка складається з основної суми заборгованості.
Позовні вимоги мотивовані тим, що згідно з ордером на житлову площу №904 від 07.12.2006 ОСОБА_1 разом із сім`єю ОСОБА_5 (дружина), ОСОБА_3 (син) та ОСОБА_4 (син) проживають у кімнаті АДРЕСА_3. На підставі ордеру між ОСОБА_1 та позивачем було укладено договір про надання житлової площі військовослужбовця постійного складу від 07.12.2006 року №904, відповідно до умов якого оплата за користування житлом та комунальними послугами здійснюється не пізніше 10 числа наступного за оплачуваним місяця. Однак, відповідачі не виконують зобов`язання по оплаті житлово комунальних послуг, в зв`язку з чим за ними утворилась станом на 09.12.2025 заборгованість у розмірі 25 154,74 грн, яку позивач просив суд стягнути.
Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва Заставенко М.О. від 26.01.2026 відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін за наявними у справі матеріалами.
05.02.2026 відповідач ОСОБА_1 подав до суду заяву проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, в якій просив розглядати справу за правилами загального позовного провадження та призначити підготовче засідання. 
Дослідивши заперечення відповідача щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, враховуючи предмет позову та характер спірних правовідносин, суд дійшов висновку про відмову у його задоволенні, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, тобто справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 266 240,00 грн.
13.02.2026 відповідач ОСОБА_1 подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог посилаючись на те, що з вересня 2022 року раптово у тричі зріс тариф на утримання будинку. Таке зростання виникло внаслідок включення позивачем у 2022 році в розрахунки вартості послуг, які взагалі не надавалися та не надаються. Отримати від позивача відомості про складові цього тарифу не вдалося, оскільки позивач уникає надання будь яких доказів обгрунтованості тарифу на утримання будинку і з чого саме цей тариф розрахований. В той же час він здійснював оплату за спожиті житлово-комунальні послуги, а саме за електроенергію, водопостачання та водовідведення, опалення. Категорично заперечував факт наявності укладення договору № 904 від 07.12.2006, копія якого додана до позовної заяви, оскільки цей договір відповідач не підписував, тобто ніякого договору найму житлового приміщення між ним та університетом оборони не укладалося. Що стосується дружини та синів, правовою підставою для залучення їх як відповідачів у справі, мали б бути укладені із ними договори найму житлового приміщення. Однак таких у природі не існує. Зареєстровані вони за іншою адресою. Разом з тим відповідач визнав факт проживання його разом із сімєю за адресою: АДРЕСА_1 . 
17.02.2026 до суду надійшли заяви від відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , в яких вони підтримали відзив ОСОБА_1 , зазначили, що їх включено до числа відповідачів безпідставно, так як з ними будь яких договорів про найм житлової площі не укладалося, просили виключити їх з числа відповідачів, відмовити у задоволенні позовних вимог, судове засідання провести у їхню відсутність. 
Від позивача також не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. Також позивача не було подано до суду відповіді на відзив.
Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у відповідності із ч. 5 ст. 279 ЦПК України за наявними у справі матеріалами.
Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
ІНФОРМАЦІЯ_1 здійснює утримання гуртожитку за адресою: АДРЕСА_2 та надає житлово-комунальні послуги його мешканцям.
Як встановлено судом, згідно з ордером на житлову площу №904 від 07.12.2006 ОСОБА_1 разом із сім`єю ОСОБА_5 (дружина), ОСОБА_3 (син) та ОСОБА_4 (син) проживають у кімнаті АДРЕСА_3.
Як зазначає позивач, на підставі ордеру між ОСОБА_1 та позивачем було укладено договір про надання житлової площі військовослужбовця постійного складу від 07.12.2006 року №904, відповідно до умов якого оплата за користування житлом та комунальними послугами здійснюється не пізніше 10 числа наступного за оплачуваним місяця.
Відповідно до наданої довідки-розрахунку заборгованості за користування житловою площею у гуртожитку та спожиті комунальні послуги вбачається, що у ОСОБА_1 наявна заборгованість у період з вересня 2022 року по травень 2025 року включно з кварплати у розмірі 25 154,74 грн.
Правовідносини, які виникають між мешканцем гуртожитку і його власником (володільцем), є договірними і відносяться до правовідносин з договору найму жилого приміщення у поєднанні з договором про надання послуг з обслуговування приміщення та його утримання (комунальних послуг).
Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Статтею 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 903 ЦК України).
На час звернення з відповідним позовом та на момент виникнення спірних правовідносин права мешканців гуртожитків як споживачів житлово-комунальних послуг регулювалються Примірним положенням про користування гуртожитками, затвердженого Постановою Кабінетів Міністрів України від 20.06.2018 р. № 498. 
За положеннями пункту 11 Примірного положення, наймачі, які користуються жилою площею в гуртожитку, зобов`язані своєчасно сплачувати за проживання в гуртожитку у строки, встановлені договором або законом.
Відповідно до пункту 15 Примірного положення, особи, які проживають у гуртожитку на умовах договору найму (оренди), вносять плату за таке проживання відповідно до умов договору. Плата за проживання у гуртожитку включає: витрати на оплату житлово-комунальних послуг (послуги з управління гуртожитком, послуги з постачання теплової енергії, гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, постачання та розподілу природного газу, електричної енергії, послуги з поводження з побутовими відходами); інші витрати, необхідні для забезпечення створення належних умов для проживання (утримання майна гуртожитку, зазначеного в абзаці першому пункту 14 цього Положення) та організації побуту (заміна, прання, дезінфекція постільних речей тощо у разі їх видачі).
Послуги з проживання в гуртожитках є одним із видів платних послуг, що надаються державними навчальними закладами на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 27 серпня 2010 року № 796 «Про затвердження переліку платних послуг, які можуть надаватися навчальними закладами, іншими установами та закладами системи освіти, що належать до державної і комунальної форми власності» (далі - Постанова №796)
За положеннями зазначених постанов навчальні заклади у сфері житлово-комунальних послуг мають право надавати громадянам, які користуються цими послугами, комунальні послуги, послуги з експлуатації та господарського обслуговування будинків і приміщень (підпункт 4 пункту 7 Постанови КМУ №796).
Відповідальність за надання цих послуг, їх якість, а також обґрунтованість розмірів плати за них покладається на керівників цих закладів.
Конкретний розмір плати за проживання в гуртожитку встановлюється керівництвом вищого навчального закладу.
Плата за проживання у гуртожитках для військовослужбовців ІНФОРМАЦІЯ_1 встановлюється на підставі внутрішнього наказу начальника університету за погодженням з профспілковим комітетом (або органом самоврядування). 
Розмір плати розраховується відповідно до нормативів житлової площі та вартості комунальних послуг.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Характеристиками доказів є їх належність, достовірність, допустимість та достатність. Так, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 77 - 80 ЦПК України).
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
На підтвердження наявності у відповідача заборгованості за житлово-комунальні послуги позивачем надано до суду копію договору № 904 про надання житлової площі військовослужбовцям постійного складу (працівникам) Національної академії оборони України та довідку-розрахунок заборгованості за користування житловою площею у гуртожитку та спожиті комунальні послуги.
Однак суд не може прийняти вказані документи як належний доказ наявності у відповідача заборгованості, оскільки договір № 904 про надання житлової площі військовослужбовцям постійного складу (працівникам) Національної академії оборони України не містить підпису відповідача. Довідка про заборгованість не містить розбивку боргу за кожною послугою окремо із зазначенням періоду (місяців), суми нарахувань, тарифів, обсягів споживання та внесених платежів. Позивачем також не надано до суду жодних доказів щодо встановленого розміру тарифу за спірний період, що унеможливлює суд перевірити наданий розрахунок.
Як зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, розрахунок по суті є лише твердженням позивача, яке не створює для суду обов`язок вважати обставини, зазначені в такому твердженні доведеними.
Підсумовуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги не обґрунтовані та такі, що не підлягають задоволенню у повному обсязі.
На підставі викладеного, керуючись статтями 4, 5, 7, 12, 13, 76, 77, 80, 81, 89, 137, 141, 259, 263-265, 268, 279, 354 ЦПК України, суд - 

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги - задовольнити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: М.О. Заставенко

Повний текст рішення складено 19.06.2026