г Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області	

Справа № 214/507/26
Номер провадження 2/213/1291/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2026 року м. Кривий Ріг 

Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого - судді Попова В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу №214/507/26 за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.
ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ», звернувшись до суду з позовом, просить ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 165429,00 гривень, а також судові витрати, які складаються з судового збору в сумі 2422,40 грн та витрат на правничу допомогу в сумі 10000,00 гривень. Свої вимоги мотивує тим, що 07.05.2024 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА » та відповідачем ОСОБА_1 укладено електронний Договір №4627803 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, а 09.05.2024 - Додатковий договір до Договору №4627803 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 07.05.2024, за умовами яких відповідач отримав кредит у сумі 24000,00 грн., строком на 360 днів, зі сплатою процентів у розмірі 1,5% в день. Умови кредитного договору відповідачем не виконувалися. 
31 липня 2025 року ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА" на підставі Договору факторингу №31/07/2025 за плату відступило, а ТОВ "ФК "ФІНТРАСТ КАПІТАЛ" набуло право грошової вимоги до Відповідача. 

Процесуальні дії у справі.
02 квітня 2026 року позовна заява, передана за підсудністю, отримана судом.
07 квітня 2026 року позовна заява прийнята до розгляду, провадження у справі відкрито. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів.
20 квітня 2026 року судом отримані витребувані докази.
Інші процесуальні дії у справі судом не здійснювались.

Заяви, клопотання.
Заяв та клопотань від сторін не надходило.
У зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву, суд вирішує справу за наявними матеріалами. 
Фактичні обставини, встановлені судом.
07 травня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ОСОБА_1 укладено електронний Договір №4627803 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. 
Відповідно до умов договору відповідачу надано кредит в сумі 20000,00 грн. строком на 360 днів: з 07.05.2024 року по 02.05.2025 року, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку НОМЕР_1 , яку Відповідачем вказано особисто під час укладання Договору. Стандартна процентна ставка – 1,50% в день, знижена процентна ставка – 1,43% в день. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів. 
Договір підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором "33230".
ТОВ « ЛІНЕУРА УКРАЇНА» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало, надавши грошові кошти у користування шляхом зарахування на платіжну картку НОМЕР_1 , що підтверджується листом ТОВ «ПЕЙТЕК» та інформацією, витребуваною у АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» за клопотанням позивача.
Пунктом 1.2.1. Договору сторони передбачили, що, за взаємною згодою Сторін сума кредиту може бути збільшена, про що Сторонами укладається Додатковий договір.
При цьому сторони погодили, що збільшення суми кредиту можливе до дати здійснення клієнтом першого платежу за Договором, відповідно до Графіку платежів (п.1.3 цього Договору).
Враховуючи, зазначені вище умови Договору, 09.05.2024 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та відповідачем було укладено Додатковий договір до Договору №4627803 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 07.05.2024 року.
Додатковий договір підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором "54551".
Сума кредиту, яка було надана згідно з Додатковим договором складає: 4000 грн.
Відповідно до зазначених вище умов Додаткового договору, ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» свої зобов`язання перед ОСОБА_1 виконало та надало йому кредит в сумі 4000 грн., шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку № НОМЕР_1 , що підтверджується копією довідки платіжного провайдера ТОВ «Універсальні Платіжні Рішення» та інформацією, витребуваною у АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» за клопотанням позивача.
Враховуючи внесені зміни до Договору, які оформлені Додатковим договором, з урахуванням зміненої суми кредиту за Договором (п.п.1.2-1.3. Додаткового договору) сума кредиту на дату укладення Додаткового договору, склала 24000 грн.
Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором №4627803 не виконав, чим порушив свої зобов`язання, встановлені договором.
31 липня 2025 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та позивачем укладено договір факторингу №31/07/2025, згідно з умовами якого клієнт за плату відступив фактору права грошової вимоги за кредитним договором, укладеним з відповідачем (номер запису в реєстрі боржників – 27). 
Розмір заборгованості на момент відступлення права вимоги становить 165429,00 грн.: сума заборгованості за основною сумою боргу – 24000,00 грн.; сума заборгованості за відсотками, нарахованими первісним кредитором – 129429,00 грн., сума заборгованості за пенею, штрафами - 12000,00 грн. 
Кількість днів прострочення виконання кредитних зобов`язань - 421 день.
Отже, ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» відступило позивачу права вимоги до відповідача щодо належного виконання кредитного договору, про що повідомлено відповідача.
Наявність заборгованості відповідачем не спростовано.
ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» після отримання права вимоги до відповідача нарахувань не здійснювало.
Зміст спірних правовідносин.
Встановленим обставинам відповідають правовідносини з відступлення права грошової вимоги фактору, належного виконання зобов`язань за договором кредиту та з недопустимості односторонньої відмови від виконання зобов`язань і наслідків, які виникають при неналежній відмові.

Норми права, які застосовує суд.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
За правилом ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
За ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). 
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
За статтею 12 цього Закону, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно до ч. 2 ст. 639 ЦК України договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Згідно з ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених ст. 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом згідно зі статтею 514 ЦПК України.
Відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (ч. 3 ст. 656 ЦК України); (б) дарування (ч. 2 ст. 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України).
Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Статтею 550 ЦК України передбачено, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Проценти на неустойку не нараховуються. Кредитор не має права на неустойку в разі, якщо боржник не відповідає за порушення зобов`язання.
Відповідно до пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який неодноразово продовжено і триває по теперішній час.
Також, Верховний Суд у своїй постанові від 31 січня 2024 року № 183/7850/22 (61-14740св23) зазначив тлумачення п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, що свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань: в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ч.2ст.625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом – витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб.
Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року, що набрав чинності 24 грудня 2023 року, доповнено статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» частиною 5, якою встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.
Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів – 2,5 %; протягом наступних 120 днів – 1,5 %.

Висновок суду.
Аналізуючи спірні правовідносини в контексті зазначених норм права, судом встановлено, що позивачем підтверджений факт укладення відповідачем кредитного договору з первісним кредитором, після підписання якого між сторонами договору виникли взаємні права та обов`язки, зокрема у відповідача виникло зобов`язання повернути кредитору кошти відповідно до умов договору і сплатити відсотки за користування ними; набуття позивачем права вимоги за кредитним договором.
Так, позивачем надано як докази на підтвердження позовних вимог копію кредитного договору, копію договору факторингу, витяг з реєстру боржників, розрахунки заборгованості, докази отримання відповідачем кредитних коштів.
Тобто, позивачем доведено порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань за кредитним договором.
Згідно з наявними в матеріалах справи розрахунками загальна сума заборгованості становить 165 429,00 грн: заборгованість з тіла кредиту – 24 000,00 грн; заборгованість за процентами – 129 429,00 грн. та штрафні санкції - 12 000,00 грн.
Проте суд не погоджується з таким розміром заборгованості за процентами з огляду на таке.
Кредитний договір укладений 07 травня 2024 року, тобто після набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг». Строк кредитування – 360 днів, проценти нараховувалися до 01 травня 2025 року включно за ставкою – 1,5% в день.
Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів – 2,5 %; протягом наступних 120 днів – 1,5 %.
Тобто з 24 грудня 2023 року та протягом перших 120 днів (по 21 квітня 2024 року включно) для таких договорів розмір денної процентної ставки не може перевищувати 2,5%, протягом наступних 120 днів (з 22 квітня 2024 року по 19 серпня 2024 року включно) – 1,5 %, з 20 серпня 2024 року – 1%.
З наданих позивачем розрахунків заборгованості видно, що нарахування процентів з 07 травня 2024 року по 01 травня 2025 року включно здійснювалося за ставкою 1,50% в день.
Розмір нарахованих процентів за період з 07 травня 2024 року по 19 серпня 2024 року включно не суперечить нормам законодавства. 
Заборгованість за процентами за цей період становить 37620,00 грн. (3 дні х 300,00 грн. + 102 дні х 360,00 грн.)
Проте нарахування процентів з 20 серпня 2024 року по 01 травня 2025 року включно за ставкою 1,50% в день не відповідає вимогам п. 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування».
Тому суд розраховує заборгованість за укладеним договором, виходячи із встановлених законодавчих обмежень щодо розміру максимальної денної процентної ставки.
Так, розмір процентів, що мав сплачуватися відповідачем щоденно у період з 20 серпня 2024 року по 01 травня 2025 року включно (255 днів) становить 61 200,00 грн (24 000,00 х 1% = 240,00; 255 днів х 240,00 = 61 200,00 грн). 
Отже загальний розмір заборгованості за процентами становить 98 820,00 грн (37620,00 + 61200,00).
Розмір процентів, які позивач просить стягнути з відповідача перевищує зазначений розмір, тому позовні вимоги про стягнення процентів підлягають частковому задоволенню.
Крім того, стягнення неустойки у період дії воєнного стану не відповідає вимогам закону, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме: стягненню заборгованості за кредитним договором №4627803 у загальному розмірі 122 820,00 грн, з яких: тіло кредиту – 24 000,00 грн; заборгованість за процентами – 98 820,00 грн.

При цьому, ухвалюючи рішення, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Щодо розподілу судових витрат.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Отже, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 1 798,50 грн. (122820,00 грн./165429,00 грн.) х 2422,40 грн.).

Згідно з пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Статтею 137 ЦПК України врегульовано порядок розподілу витрат на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч. ч. 4-6 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Як зазначено у постанові Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі №756/2114/17, «при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), і розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін.
Такі ж критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, в його рішенні від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. 
Відповідно до позову судові витрати позивача на професійну правничу допомогу становлять 10 000,00 грн, на підтвердження яких позивачем надано: договір про надання правової допомоги від 10 грудня 2024 року №10/12-2024, акт прийому-передачі наданих послуг №13860 від 22 грудня 2025 року, з якого видно, що у вартість наданих послуг входить представництво інтересів клієнта під час здійснення цивільного судочинства за позовною заявою до ОСОБА_1 , у тому числі участь у судових засіданнях, вартістю 1 640,00 грн. 
Оскільки справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд вважає, що витрати на правничу допомогу в сумі 1 640,00 грн не є доведеними і фактичний розмір витрат на правничу допомогу становить 8 360,00 грн.
З урахуванням часткового задоволення позовних вимог підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених вимог доведені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6206,50 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 10, 12, 19, 76-81, 89, 95, 137, 141, 258-259, 263-265, 274, 279, 352, 354 ЦПК України, суд 

У Х В А Л И В:

Позов ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» заборгованість за кредитним договором №4627803 від 07 травня 2024 року у розмірі 122 820 (сто двадцять дві тисячі вісімсот двадцять) грн. 00 коп., з яких: тіло кредиту – 24 000,00 грн; заборгованість за процентами – 98 820,00 грн.
У задоволенні решти позовних вимог – відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» сплачений судовий збір у розмірі 1798 (одна тисяча сімсот дев`яносто вісім) грн. 50 коп. та витрати на правничу допомогу у розмірі 6 206 (шість тисяч двісті шість) грн. 50 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач – ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ», адреса: вул. Загородня, 15 офіс 118/2, м. Київ, код ЄДРПОУ 44559822. 
Відповідач – ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Повне судове рішення складено 15 червня 2026 року.

Головуючий суддя В.В. Попов.