Провадження № 2-а/712/17/26
Справа № 712/17488/25

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2026 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:
головуючого судді – ПИРОЖЕНКО С.А.
при секретарі – ШЕВЧЕНКО О.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ) до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (адреса: м. Київ, вул. Федора Ернста 3) про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,
В С Т А Н О В И В:
Позивач звернувся з позовом до відповідача про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, посилаючись на те, що інспектора Управління патрульної поліції в Черкаській області капітаном поліції Подольським Б.С. серії ЕНА № 6374369 від 19 грудня 2025 року його було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 1 190 грн. за ч. 1 ст.121-3 КУпАП. В постанові вказано, що водій керував транспортним засобом, у якого були закриті металевою сіткою передній та задній номерні знаки, а також не виконав вимогу дорожнього знаку 3.41, а саме здійснив проїзд без зупинки на вимогу поліцейського не пред`явив поліс обов`язкового страхування цивільної правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушив п. 2.9 ПДР України – керування водієм ТЗ з номерним знаком, закритим іншими предметами чи забрудненим, що не дозволяє чітко визначити символи номерного знаку з відстані двадцяти метрів.
Вважає дану постанову не обґрунтованою та незаконною. У зв`язку з чим просить її скасувати та закрити провадження по справі відносно нього за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. 
Ухвалою від 25 грудня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
26 січня 2026 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву.
29 січня 2026 року позивачем подано відповідь на відзив.
09 березня 2026 року позивачем подано додаткові пояснення з правових обґрунтувань.
Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.
Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив у задоволенні позову відмовити.
Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного. 
Адміністративним правопорушенням на підставі ч.1 ст.121-3 КпАП України є керування або експлуатація транспортного засобу без номерного знака, з номерним знаком, що не належить цьому засобу або не відповідає встановленим зразкам або вимогам, з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, перевернутим чи неосвітленим, закритим іншими предметами (в тому числі прозорими), з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, забрудненим номерним знаком, якщо така забрудненість не дає можливості чітко визначити символи або буквено-числову комбінацію номерного знака з відстані двадцяти метрів, а так само вчинення інших дій, спрямованих на умисне приховування номерного знака.
Так, з матеріалів справи встановлено, що постановою інспектора Управління патрульної поліції в Черкаській області капітаном поліції Подольського Б.С. серії ЕНА № 6374369 від 19 грудня 2025 року позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 1 190 грн. за ч.1 ст.121-3 КУпАП. В постанові вказано, що водій керував транспортним засобом, у якого були закриті металевою сіткою передній та задній номерні знаки, а також не виконав вимогу дорожнього знаку 3.41, а саме здійснив проїзд без зупинки на вимого поліцейського не пред`явив поліс обов`язкового страхування цивільної правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушив п. 2.9 ПДР України – керування водієм ТЗ з номерним знаком, закритим іншими предметами чи забрудненим, що не дозволяє чітко визначити символи номерного знаку з відстані двадцяти метрів.
На підставі ст.245 КпАП України, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Стаття 9 КУпАП визначає, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.
Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з ч.1 ст.268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі.
Стаття 252 КУпАП визначає, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
При цьому, підставою для притягнення тієї чи іншої особи до адміністративної відповідальності є вчинення адміністративного правопорушення.
Так, позивач у своєму позові зазначив, що жодних правил дорожнього руху не порушував, а інспектором всупереч вимогам ст. 245, 280 КУпАП при внесенні оскаржуваної постанови не було належним чином з`ясовано чи було вчинено адміністративне правопорушення, та наявна вина у вчиненні такого правопорушення. В постанові відсутнє посилання на фото- відео фіксацію правопорушення. Дійсно 19 грудня 2025 року близько 13.00 год при під`їзді до блокпоста поблизу с. Благодатне, Золотоніського району, Черкаської області (автошлях Н 16 —автомобільний шлях національного значення в Україні Золотоноша — Черкаси) позивач обмежив швидкість до 5 км/год. При наближенні до блокпоста побачив озброєну посадову особу Національної гвардії України, яка тримала в руці сигнальний диск, був поданий зрозумілий йому як водію знак рукою, що необхідно проїхати до цієї особи, а в подальшому при наближенні до цієї особи поданий наступний знак - «Проїжджай». Однак після проїзду місця перебування військових, через близько 5 метрів, позивач побачив працівника поліції, який також перебував на блокпосту і тримав у руці відповідний сигнальний диск та вказував позивачу на зупинку, яку він і здійснив. При цьому оголосив йому, що він порушив вимоги дорожнього знаку «Стоп-контроль». Позивач був позбавлений можливості пояснити, що виконував вимоги військового регулювальника. Тому такі доводи не були взяті до уваги, поліцейський виніс постанову про вчинення порушення. При цьому поліцейський додав, що при наближенні до блокпоста розміщений знак «Стоп-контроль» і що позивач не здійснив зупинку. Однак це помилкове судження поліцейського, оскільки знака «Стоп-контроль» не було розміщено зі сторони руху позивача та відсутня лінія стоп-контроль на дорожньому покритті.
Крім того, позивач вказав, що відповідач не зазначив про те, що через закриття номерного знаку іншим предметом, не можливо чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м, інспектором заміри зазначеної відстані не проводилися. Та конструктивна особливість металевої рамки кріплення номерних знаків дає можливість чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м, та вказує на вжиття всіх заходів до дбайливого зберігання номерних знаків. Крім того, щодо не пред`явлення полісу обов`язкового страхування цивільної правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, вказав, що контроль за його наявністю здійснюється у двох випадках: при складенні протоколів щодо порушення правил дорожнього руху, при оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод. При цьому, поліцейський належним чином не зафіксував факту порушення Правил дорожнього руху, тому вимога про пред`явлення Полісу є неправомірною.
Окрім цього, позивач також вказав, що відповідач грубо порушив процесуальний порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення, оскільки не оголосив яка справа розглядається, хто притягається до адміністративної відповідальності, не роз`яснив прав та обов`язків, не заслухав осіб, які беруть участь у розгляді справи, не дослідив докази і не надав можливості заявити жодних клопотань. 
У поданому до суду відзиві на позовну заяву представник відповідача вказав, що 19.12.2025 близько 13 год. 04 хв. взводу №2 роти №2 батальйону управління патрульної поліції в Черкаській області Департаменту патрульної поліції капітан поліції Подольський Богдан Сергійович ніс службу по забезпеченню публічної безпеки і порядку на блокпосту та дорожній станції патрульної поліції на авто дорозі Н-16, 11-й км, (Черкаська область, с. Благодатне) та виконував службові обов`язки відповідно повноважень передбачених Законом України «Про Національну поліцію». В цей час Поліцейський став свідком того, як Позивач, керуючи автомобілем HYUNDAI SANTAFE (д.н.з. НОМЕР_1 ) на вищевказаній ділянці автодороги не виконав вимогу заборонного дорожнього знаку 3.41 «Контроль», який був встановлений перед блокпостом та дорожньою станцією патрульної поліції у напрямку руху до м. Черкаси, та здійснив проїзд без зупинки перед даним дорожнім знаком, чим порушив вимоги цього знаку та п. 8.4.в ПДР України. Після чого, на підставі ч.1 ст.35 Закону України "Про Національну поліцію", автомобіль HYUNDAI SANTAFE (д.н.з. НОМЕР_1 ) було зупинено. Підійшовши, Поліцейський помітив, що Позивач при цьому ще й керував автомобілем з номерними знаками, що закриті іншими предметами, а саме чорною металевою сіткою, чим порушив п. 2.9.в ПДР України. Поліцейський згідно із ч. 3 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію» звертаючись до Позивача, який, як було встановлено, керував вказаним автомобілем, представився (назвав своє прізвище, посаду, спеціальне звання), згідно ч. 3 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» проінформував про всі вищезазначені порушення ПДР, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 122 КУпАП та ч. 1 ст. 121-3 КУпАП.
Надалі, Поліцейський згідно п.2 ч.1 ст.32 Закону України «Про Національну поліцію» та п. 2.4 ПДР оголосив законні вимоги щодо пред`явлення посвідчення водія, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Проте, Позивач відмовився пред`являти поліс ОСЦПВ для перевірки, оскільки, на його думку, він у такому випадку має право не пред`являти запитуваний документ. Поліцейський проінформував Позивача, що така відмова надати поліс є порушенням ПДР, а саме п. 2.4.а), за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 126 КУпАП.
Після перевірки наданих документів, Поліцейський згідно вимог ст. 279 КУпАП, з врахуванням ст. 280 КУпАП та ч. 2 ст. 36 КУпАП, здійснив розгляд справи про адміністративне правопорушення, при цьому роз`яснив Позивачеві права та обов`язки особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, передбачені ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України. Жодних письмових заяв та/або клопотань ні до початку, ні під час розгляду адміністративної справи від Позивача не надходило. Позивач усно заявив, що хоче скористатися правовою допомогою адвоката, на що Поліцейський не заперечував та запропонував Позивачу викликати його на місце вчинення правопорушення. Проте, Позивач добровільно відмовився скористатися своїми правами та викликати адвоката. Розглянувши справу, Поліцейський відповідно до ст. 258 КУпАП з дотриманням вимог ст. 283 КУпАП з врахуванням ч. 2 ст. 33 КУпАП, ч. 2 ст. 36 КУпАП, ст. 251 КУпАП, ст. 252 КУпАП виніс постанову серії ЕНА №6374369 за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП відносно Позивача та наклав стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1 190 грн.
Надалі Поліцейський згідно ст. 285 КУпАП ознайомив Позивача із змістом постанови по справі про адміністративне правопорушення та вручив копію під підпис. Також, Позивачу було роз`яснено зміст ст. ст. 307, 308 КУпАП, щодо порядку виконання постанови про накладення штрафу та ст. 289 КУпАП, щодо порядку оскарженім постанови.
Оцінюючи надані сторонами докази, суд приходить до наступного.
Згідно п. 1.3 ПДР, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Пунктом 1.9 ПДР встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Згідно розділу 33 «Дорожні знаки» ПДР, передбачено заборонний дорожній знак 3.41 ''Контроль” відповідно якому забороняється проїзд без зупинки перед контрольними пунктами (дорожня станція патрульної поліції, карантинний пост, прикордонна зона, закрита територія, пункт оплати проїзду на платних дорогах тощо).
Вказаний знак «Стоп-контроль» застосовується за умови обов`язкового поетапного обмеження швидкості руху шляхом попереднього встановлення знаку 3.29 «Обмеження максимальної швидкості 30 км/год.».
Позивач у поданому до суду позові та в судовому засіданні не заперечував проти того, що він здійснив проїзд без зупинки перед дорожнім знаком 3.41 «Контроль», вказуючи лише на те, що начебто при наближенні до блокпосту побачив озброєну посадову особу Національної гвардії України, яка тримала в руці сигнальний диск та подала зрозумілий йому жест проїхати не зупиняючись.
При цьому, відповідно до п.1.10 ПДР, регулювальник - це поліцейський, що виконує регулювання дорожнього руху у форменому одязі підвищеної видимості з елементами із світлоповертального матеріалу за допомогою жезлу, свистка. До регулювальника прирівнюються працівники військової інспекції безпеки дорожнього руху, дорожньо-експлуатаційної служби, черговий на залізничному переїзді, поромній переправі, які мають відповідне посвідчення та нарукавну пов`язку, жезл, диск з червоним сигналом чи світлоповертачем, червоний ліхтар або прапорець та виконують регулювання у форменому одязі
Відповідно до п. 8.9 ПДР, вимога про зупинку транспортного засобу за допомогою сигнального диска з червоним сигналом чи світлоповертачем або руки, що вказує на відповідний транспортний засіб та подальше місце його зупинки може подаватися лише поліцейським.
Таким чином, враховуючи п. 1.3 ПДР, посадова особа Національної гвардії України не може бути регулювальником, а сигнал про зупинку транспортного засобу, який вказує на відповідний транспортний засіб та подальше місце його зупинки, може подавати лише поліцейський
При перегляді в судовому засіданні відеозапису, наданого представником відповідача до відзиву, встановлено, що під час спілкування з поліцейським на місці вчинення правопорушення Позивач не повідомляв, що йому хто-небудь із присутніх на блокпості вказував рукою жест проїжджати без зупинки.
Надані Позивачем фото з місця події суд оцінює критично, оскільки вони зроблені таким чином, що ракурс не захоплює місце встановлення дорожнього знаку 3.41 «Контроль». Як вбачається в тих фото, узбіччя у напрямку руху Позивача на них обрізане, що позбавляє можливості об`єктивної оцінки навколишньої обстановки. Таким чином, твердження Позивача про подання посадовою особою Національної гвардії України якогось жесту рукою суд розцінює як обраний спосіб захисту.
Відповідно до п.1.1 ПДР України останні відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.
Згідно з п.2.9в ПДР водієві забороняється керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов`язковість її проведення, а також без номерного знака або з номерним знаком, що: не належить цьому засобу; не відповідає вимогам стандартів; закріплений не в установленому для цього місці; закритий іншими предметами чи забруднений, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м; неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий.
Отже, адміністративна відповідальність водія настає у разі керування транспортним засобом із номерними знаками, закритими в будь-який спосіб, в тому числі і прозорими предметами, що не пов`язується з умовою розпізнавання такого знака з відстані 20 метрів.
Згідно з наказом Міністерства внутрішніх справ України від 02 березня 2021 року №166 "Про деякі питання державних номерних знаків транспортних засобів", відповідно до ст. 34 Закону України "Про дорожній рух", п. п. 2 п. 4 Положення про Міністерство внутрішніх справ України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2015 року №878 (із змінами), з метою встановлення єдиних зразків державних номерних знаків транспортних засобів та вимог до них затверджено нові вимоги до державних номерних знаків транспортних засобів та єдині зразки державних номерних знаків транспортних засобів.
Також згідно з наказом Міністерства внутрішніх справ України від 31 березня 2023 року №259, відповідно до абз. 3 п. 2 розділу II "Прикінцеві положення" Закону України від 16 листопада 2022 року № 2765-IX &quot; Про внесення змін до ст. 34 Закону України "Про дорожній рух" щодо запровадження відомчої реєстрації транспортних засобів Служби безпеки України", абз. 3 п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 28 грудня 1992 року № 731 "Про затвердження Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади" та з метою приведення наказу МВС у відповідність до вимог законодавства України, затверджено зміни до Вимог до державних номерних знаків транспортних засобів, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 02 березня 2021 року №166, затверджено Зміну до Єдиних зразків державних номерних знаків транспортних засобів, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 02 березня 2021 року № 166.
Таким чином, згідно з чинним законодавством питання вимог до державних номерних знаків транспортних засобів, регулюється наведеними вище наказами МВС України, які, у свою чергу, не передбачають встановлення будь-яких захисних сіток.
Положеннями ст. 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Суд звертає увагу, що вищезазначена правова норма визначає ряд фактичних даних на основі яких посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення.
Відповідно до ст. 40 Закону України "Про Національну поліцію" від 02 липня 2015 року № 580-VIII поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
На виконання вищезазначених правових положень, відповідачем надано відеозапис з нагрудної камери поліцейського та фотознімку номерного знаку, який міститься в матеріалах справи та досліджений судом в повному обсязі, де чітко видно, що державний номерний знак транспортного засобу закритий іншим предметом, а саме чорною сіткою.
Посилання позивача на те, що то рамка для тримання номерного знаку уже з сіткою та те, що номерний знак, незважаючи на закриття його цією сіткою, видно з 20-ти метрів - не спростовують в його діях складу адміністративного правопорушення.
Таким чином, Поліцейським при розгляді справи про адміністративне правопорушення і винесенні постанови по справі відносно Позивача доведено наявність події та складу адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП і вини особи у його вчиненні.
Щодо не пред`явлення позивачем Полісу. 
Згідно з пунктами 2, 5 та 6 ч. 1 ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею зокрема документів, що підтверджують відповідне право особи, у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в документах, у таких випадках: 2) якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення; 3) якщо особа перебуває на території чи об`єкті із спеціальним режимом або в місці здійснення спеціального поліцейського контролю; 5) якщо особа перебуває в місці вчинення правопорушення; 6) якщо зовнішні ознаки транспортного засобу або дії особи дають достатні підстави вважати, що особа причетна до вчинення правопорушення, транспортний засіб може бути знаряддям чи об`єктом вчинення правопорушення.
Як уже зазначалося, Поліцейський помітив, як водій транспортного засобу HYUNDAI SANTAFE (д.н.з. НОМЕР_1 ) не виконав вимогу заборонного дорожнього знаку 3.41 «Контроль», що і слугувало підставою законної зупинки вказаного транспортного засобу та перевірки документів водія. Також, під час зупинки було виявлено додаткове адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 121-3 КУпАП: номерні знаки, що закриті іншими предметами, а саме металевою сіткою.
Окрім цього, в місці зупинки знаходиться дорожня станція патрульної поліції, яка позначена відповідним дорожнім знаком 6.10 та військовий об`єкт - блокпост, що надає право поліцейським для зупинки будь-яких транспортних засобів для перевірки цих транспортних засобів, водіїв, пасажирів, документів та вантажу. Отже, у поліцейського були законні підстави вимагати у позивача пред`явлення Полісу обов`язкового страхування цивільної правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Також позивач у свої позовній заяві зазначає, що відповідачем порушено процедуру розгляду справи про адміністративне правопорушення встановлену ст.ст. 278, 279, 280 КУпАП.
Слід зауважити, що порушення процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення відповідачем не впливає на суть вчиненого порушення та не є підставою для задоволення позовних вимог. Такого висновку також дійшов Київський апеляційний адміністративний суд у своєму рішенні 761/4629/17 від 30.10.2017.
Згідно ч. 1 ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржувати постанову у справі. Крім того, у цій правовій нормі передбачено, що справа про адміністративне правопорушення повинна розглядатися в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; за відсутності такої особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
У наведених положеннях Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності. Водночас вказані положення є законодавчими гарантіями об`єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, реалізація яких можлива лише у разі, якщо між стадією складення протоколу про адміністративне правопорушення і стадією розгляду відповідної справи по суті існуватиме часовий інтервал, достатній для підготовки до захисту кожному, хто притягається до адміністративної відповідальності.
Європейський суд з прав людини в пункті 32 справи «Максименко проти України» обґрунтував необхідність забезпечення юридичної допомоги у випадку, коли інтереси правосуддя вимагають, щоб цій особі була надана така допомога. Інтереси правосуддя вимагають забезпечення обов`язкового представництва у випадку, коли йдеться про позбавлення особи свободи.
Санкція ч. 1 ст. 122 КУпАП та ч. 1 ст. 121-3 КУпАПне передбачає застосування адміністративного арешту.
Таким чином відсутність захисника при складанні оскаржуваної постанови не суперечить інтересам правосуддя, оскільки позивач реалізував право на оскарження постанови про адміністративне правопорушення, відтак подальший захист прав і свобод особи може бути забезпечено в суді при оскарженні дій та рішень суб`єкта владних повноважень.
При цьому, як встановлено судом вище, у постанові наявний підпис позивача, де вказується про роз`яснення особі, яка вчинила адміністративне правопорушення права за ст. 268 КУпАП та строк оскарження за ст. 289 КУпАП.
За таких обставин, суд вважає, що відповідачем доведено вчинення позивачем дій, які слугували підставою для притягнення до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 121-3 КУпАП.
Твердження позивача, викладені ним в адміністративному позові, суд розцінює як версію захисту з метою уникнення відповідальності, що спростовуються дослідженими в судовому засіданні доказами в їх сукупності. 
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно зі ст.ст. 73, 74 КАС України належними та допустимими є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування.
Відповідно до ст.ст. 75, 76 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Статтями 245-246 КУпАП України встановлено, що завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин справи, вирішення її з точною відповідністю з законом.
Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Посилання позивача на те, що розгляд справи про адміністративне правопорушення проведено з порушеннями вимог законодавства, суд вважає необґрунтованими, оскільки під час розгляду даної справи порушень/обмежень прав позивача з боку суб`єкта владних повноважень встановлено не було.
Так, відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
З огляду на зазначене, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову і вважає, що при прийнятті оскаржуваного рішення, інспектор діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачено положеннями КУпАП, а відтак адміністративний позов не підлягає задоволенню.
Інші доводи сторін, наведені у позові та відзиві до нього, в межах наданих сторонами доказів, не впливають на висновки суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини.
Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).
У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, у відповідності до положень ст. 139 КАС України суд відносить судові витрати за рахунок позивача.
Керуючись ст.ст. 2, 9, 72-74, 122, 241-246, 250-251, 262, 286 КАС України, ст.ст. 122, 245, 251, 268, 283 КпАП України, суд – 
В И Р І Ш И В:

ОСОБА_2 у задоволенні позову – відмовити. 

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 10 днів з дня його проголошення в порядку визначеному ч. 4 ст. 286 та ст. 297 КАС України. 
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 

ГОЛОВУЮЧИЙ: 

Повний текст судового рішення складено 28 квітня 2026 року.