Справа № 738/2470/25 
№ провадження 2/738/51/2026 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

27 квітня 2026 року         м. Мена 

Менський районний суд Чернiгiвської областi в складі:
суддi - Волошиної Н.В.
з участю секретаря судового засідання – Шугалій А.С.
представника позивача – Ярового О.І.
розглянувши у вiдкритому судовому засiданнi цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору – Солом`янський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про зменшення розміру заборгованості аліментів,
В С Т А Н О В И В:
І. Зміст позовних вимог.
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору – Солом`янський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про зменшення розміру заборгованості за аліментами.
Позовна заява мотивована тим, що рішенням Менського районного суду від 27 вересня 2021 року з нього на користь відповідачки стягуються аліменти на малолітнього сина ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 06 серпня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття. Спільне проживання з відповідачем фактично було припинено з березня 2022 року, однак з 2021 року по 2025 рік він брав участь в матеріальному забезпеченні сина та його вихованні. Зазначає, що поважною причиною виникнення у нього заборгованості із сплати аліментів на сина є наявність військового конфлікту, який відбувається між Україною та російською федерацією, у зв`язку з чим він, як і інші, позбавлений можливості отримувати високу заробітну плату, також посилається на незадовільний стан здоров`я, а саме на те, що він є особою з інвалідністю третьої групи, на отримання мінімальної заробітної плати та пенсії, незаконних дій відповідачки. Так, з 2021 року до 2024 року, а саме з 24 червня по 07 вересня 2023 року, з 11 червня 2024 року по 15 серпня 2024 року дитина проживала разом з ним та перебувала на його повному утриманні, відповідачка матеріальної допомоги на сина не надавала, хоча, на його думку, повинна була це робити, а тому вважає, що аліменти за цей період не повинні були нараховуватися державною виконавчою службою. Він також постійно надавав кошти, як відповідачу, так і самій дитині. Протягом 2022-2023 років на його прохання матір неодноразово переказувала відповідачу в рахунок сплати аліментів грошові кошти, загальна сума яких складала 9568 грн, які також не були враховані державною виконавчою службою під час нарахування заборгованості за аліментами, також забирала та відвозила дитину в Італію до відповідача, у зв`язку з чим були понесені витрати з його поїздкою до України та в Італію. Наголошує також на тому, що відповідачка не надала в повній мірі інформацію щодо вищевказаних фактичних обставин справи, що призвело до надлишкового нарахування розміру заборгованості.
Позивач, посилаючись на положення ст.182, 196 СК України, ст.70 ЗУ «Про виконавче провадження», просить зменшити розмір заборгованості по аліментах, який виник за період з 27 вересня 2021 року по 01 червня 2025 року, з 223087,88 грн до 177654, 62 грн.
ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі. 
Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 11 листопада 2025 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено судове засідання.
17 грудня 2025 року представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву, в якому він заявлені позовні вимоги не визнає, посилаючись на те, що позивач є злісним неплатником аліментів, внаслідок невиконання ним рішення суду про стягнення аліментів утворилась заборгованість, яка станом на 01 вересня 2025 року складає 219016, 18 грн, у зв`язку з чим останнього було включено до Єдиного реєстру боржників, накладено арешт на його кошти, щодо нього встановлені тимчасові обмеження. Наголошує на тому, що воєнний стан, чи будь-який інший особливий правовий режим, не скасовує та не призупиняє дію судових рішень, в тому числі і щодо рішень про стягнення аліментів, не звільняє особу від обов`язку їх виконувати. Аліментне зобов`язання має безперервний характер, спрямоване та забезпечення базових потреб дитини. Заборгованість зі сплати аліментів, яка виникла у позивача, не може бути списана чи зменшена виключно через його посилання на загальну складність умов в державі, оскільки права дитини на належне утримання є безумовними й підлягають захисту незалежно від зовнішніх обставин. Позивачем не надано доказів того, що надані ним квитанції про добровільну сплату аліментів, які були на його прохання сплачені його матір`ю протягом 2022-2023 років відповідачу, подавалися до відділу державної виконавчої служби, а також підтверджуючих доказів, що він оскаржував дії (бездіяльність) державної виконавчої служби, у зв`язку з чим відсутні підстави для їх врахування під час розгляду вказаної справи. Позивачем також не надано належних доказів повного та безперервного перебування дитини на його утриманні, у зазначений позивачем в позовній заяві період, що могло б свідчити про заміну аліментного обов`язку фактичним утриманням. Доводи позивача про необхідність зменшення розміру заборгованості зі сплати аліментів є необґрунтованими та недоведеними. Просить в задоволені позову відмовити.
25 грудня 2025 року представником позивача подано до суду заяву про зміну позовних вимог, в якій просить зменшити розмір заборгованості зі сплати аліментів на сина ОСОБА_4 , за період з 27 вересня 2021 року по 01 червня 2025 року до 27472,60 грн., посилаючись на те, що при обчисленні та нарахуванні заборгованості по аліментах державним виконавцем було враховано за основу не 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, як це визначено рішенням суду, а середньомісячну заробітну плату в м. Києві та Київській області, що значно перевищує його мінімальну заробітну плату та пенсію.
ІІІ. Позиції учасників судового провадження.
Позивач ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_2 , її представник, та представник третьої особи, будучи належним чином повідомлені, про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися. Представник відповідача, в поданому відзиві на позовну заяву, просив розглянути справу без його участі та участі відповідача.
Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, викладені в позовній та уточненій заявах, просив позов задовольнити. 
ІV. Фактичні обставини встановлені судом.
Рішенням Менського районного суду Чернігівської області від 27 вересня 2021 року (справа №738/1015/21) з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на дитину – сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 06 серпня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття.
05 жовтня 2021 року на підставі вищевказаного рішення суду видано виконавчий лист №738/1015/21 (а.с.60, 61).
За заявою стягувача ОСОБА_2 державним виконавцем Солом`янського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 10 грудня 2021 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №67838980 з примусового виконання виконавчого листа №738/1015/21 (а.с.58, 62).
Згідно із розрахунками заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні №67838980, виданими державними виконавцями Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів складає:
- згідно з розрахунком від 30 травня 2025 року за період з 01 серпня 2021 року до 30 травня 2025 року - 223087,88 грн (серпень 2021 року – 4104,44 грн, вересень 2021 року – 5164,50 грн, жовтень 2021 року – 5120,25 грн, листопада 2021 року – 5286 грн, грудень 2021 року – 6689,75 грн, січень 2022 року- березень 2022 року по 5340,99 грн, квітень 2022 року – червень 2022 року по 5336,75 грн, липень 2022 року – вересень 2022 року по 5341,59 грн, жовтень 2022 року – грудень 2022 року по 5343,58 грн, січень 2023 року – березень 2023 року по 3898,64 грн, квітень 2023 року – вересень 2023 року по 5336,75 грн, жовтень 2023 року –грудень 2023 року по 1416,50 грн, січень 2024 року – березень 2024 року по 1798,83 грн, квітень 2024 року – червень 2024 року по 3462,75 грн, липень 2024 року – вересень 2024 року по 1598 грн, жовтень 2024 року – грудень 2024 року по 5640 грн, січень 2025 року - березень 2025 року по 10386,43 грн, квітень 2025 року- травень 2025 року по 5336,75 грн (а.с.31-32);
- згідно з розрахунком від 28 липня 2025 року за період з 06 серпня 2021 року до 31 липня 2025 року - 187059, 43 грн (серпень 2021 року – 5164,50 грн, вересень 2021 року - 5120, 25 грн, жовтень 2021 року – 5286,00 грн, листопада 2021 року – 6689,75 грн, грудень 2021 року, січень 2022 року – серпень 2023 року включно – по 5336,75 грн, вересень 2023 року – листопад 2023 року по 1441,50 грн, грудень 2023 року – лютий 2024 року по 1598 грн, березень 2024 року –травень 2024 року по 1082,25 грн, червень 2024 року по серпень 2024 року по 1895,08 грн, вересень 2024 року по листопад 2024 року по 1640 грн, грудень 2024 року-лютий 2025 року по 3214 грн, березень 2025 року – липень 2025 року по 5336,75 грн) (а.с.28-30);
- згідно з розрахунком від 15 вересня 2025 року за період з 06 серпня 2021 року до 30 серпня 2025 року – 207332,43 грн (серпень 2021 року -4104,44 грн, вересень 2021 року – 5164,50 грн, жовтень 2021 року – 5120,25 грн, листопад 2021 року -5286 грн, грудень 2021 року – 6689,75 грн, січень 2022 року –вересень 2023 року по 5336,75 грн, жовтень 2023 року – грудень 2023 року по 1441,50 грн, січень 2024 року – березень 2024 року по 1598 грн, квітень 2024 року-червень 2024 року по 1082,25 грн, липень 2024 року- вересень 2024 року по 1895,08 грн, жовтень 2024 року-грудень 2024 року по 1640 грн, січень 2025 року- березень 2025 року по 3214 грн, квітень 2025 року- червень 2025 року по 5336,75 грн, липень 2025 року – серпень 2025 року по 10136,50 грн (а.с.68-69);
- згідно з розрахунком заборгованості від 06 жовтня 2025 року за період з 06 серпня 2021 року до 30 вересня 2025 року – 219016,18 грн (серпень 2021 року -4104,44 грн, вересень 2021 року – 5164,50 грн, жовтень 2021 року – 5120,25 грн, листопад 2021 року -5286 грн, грудень 2021 року – 6689,75 грн, січень 2022 року –вересень 2023 року по 5336,75 грн, жовтень 2023 року – грудень 2023 року по 1441,50 грн, січень 2024 року – червень 2024 року по 1598 грн, липень 2024 року – вересень 2024 року по 1895,08 грн, жовтень 2024 року-грудень 2024 року по 1640 грн, січень 2025 року-березень 2025 року по 3214 грн, квітень 2025 року-червень 20225 року по 5336,75 грн, липень 2025 року-вересень 2025 року по 10136,50 грн (а.с.70-71).
У вищевказаних розрахунках заборгованості зі сплати аліментів відсутні відомості про сплату аліментів відповідачем ОСОБА_1 у період з 06 серпня 2021 року до 30 вересня 2025 року.
Як вбачається з листа Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) №188723 від 15 вересня 2025 року, 30 травня 2025 року державним виконавцем Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у виконавчому провадженні №67838980 винесено постанови: про арешт коштів боржника; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами (а.с.64-67).
Згідно з довідкою №1 від 1 липня 2025 року, виданою ФОП « ОСОБА_5 », ОСОБА_1 з 05 червня 2024 року працював у фізичної особи-підприємця, його дохід з 01 липня 2024 року по 30 червня 2025 року складає 96000 грн (а.с.18).
ОСОБА_1 є особою з інвалідністю 3 групи, що підтверджується Витягом з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи № 225/25/271/ВТ від 14 лютого 2025 року (а.с.16).
Згідно з довідкою №264236 від 14 квітня 2026 року, виданою відділом методології та організації роботи з обслуговування громадян Управління обслуговування громадян ГУПФ України в м. Києві, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному Управлінні Пенсійного фонду України у м. Києві та йому відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю» з 25 липня 2023 року по довічно було призначено допомогу «Державна допомога особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю», за період з 25 липня 2023 року по 31 липня 2024 року ОСОБА_1 нараховано допомогу у розмірі: липень 2023 року -1313,20 грн, серпень-грудень 2023 року – по 2100 грн щомісячно, загальний сума доходу за вказаний період становить 11813, 20 грн (а.с.148).
Згідно з довідкою про отримання допомоги від 16 лютого 2026 року, наданою відділом обслуговування №1 (сервісний центр) Управління обслуговування громадян Головного Управління Пенсійного фонду України в м. Києві, з 01 січня 2024 року по лютий 2026 року ОСОБА_1 нараховано допомогу відповідно до ЗУ «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю», щомісячний розмір якої за період з 01 січня 2024 року по 31 грудня 2025 року становить 2361 грн, з 01 січня 2026 року по лютий 2026 року – 2595,00 грн, загальний розмір становить 61854 грн (а.с.115-116).
На підтвердження факту переказу грошових коштів в рахунок сплати аліментів відповідачу позивачем надано квитанції АТ КБ «ПриватБанк».
Зокрема, з квитанцій АТ КБ «ПриватБанк», вбачається, що 21 лютого 2022 року, 17 червня 2022 року, 06 вересня 2022 року та 11 січня 2023 року ОСОБА_6 здійснено переказ грошових коштів ОСОБА_2 в розмірі 1000 грн, 2000 грн, 998 грн та 2000 грн відповідно, з призначенням платежу «аліменти на дитину ОСОБА_7 ».
Позивачем також надано квитанції АТ КБ «ПриватБанк», з яких вбачається, що ОСОБА_6 на ім`я ОСОБА_2 13 січня 2022 року, 23 січня 2022 року, 06 травня 2022 року, 08 серпня 2022 року, 23 лютого 2023 року здійснено операцію з поповнення банківської картки, в яких відомості про призначення платежу, а саме сплати в рахунок сплати аліментів, відсутні.
До позовної заяви на підтвердження факту понесення витрат щодо перевезення сина ОСОБА_4 позивачем надано міжнародні квитки зі сполученням Київ-Комо, Комо-Київ на ім`я ОСОБА_6 та на ім`я ОСОБА_3 (а.с.22-27).
V. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи. 
Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
У частині першій та другій статті 2 ЦПК України закріплено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
У частині першій статті 11 ЦПК України передбачено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Тлумачення вказаних норм свідчить, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).
Статтями 8, 11 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що батько та мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Статтею 180 СК України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно з частиною третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
У частині першій статті 183 СК України встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Аналіз положень СК України, зокрема положень статті 81, частини третьої статті 181, частини другої статті 182, статті 183 СК України, свідчить про те, що законодавець ототожнює поняття "заробітку" та "доходу", передбачаючи можливість стягнення на користь дитини мінімального рекомендованого розміру аліментів з обох джерел отримання грошових коштів.
Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.
За своєю суттю аліменти - це кошти, покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків, хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні.
Відповідно до статті 81 СК України перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затверджується Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затвердженого постановою КМУ від 26 лютого 1993 року № 146, утримання аліментів з працівників провадиться з усіх видів заробітку і додаткової винагороди як за основною роботою, так і за роботою за сумісництвом, у тому числі з одержуваної пенсії, державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства, призначеної відповідно до Закону України "Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю" тощо.
У пункті 12 Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів визначені види доходів, з яких не провадиться утримання аліментів, перелік яких є вичерпним.
Утримання аліментів провадиться з суми заробітку (доходу), що належить особі, яка сплачує аліменти, після утримання з цього заробітку (доходу) податків (пункт 13 Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів).
Частиною першою статті 70 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Статтею 195 СК України передбачені способи визначення заборгованості за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу). 
Відповідно до ч.1 ст.195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном.
Частиною 2 вказаної статті СК України визначено, що заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.
Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. (ч.3 ст.195 СК України).
У частинах третій, четвертій та восьмій статті 71 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що визначення суми заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частки від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України. Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця, а також проводити індексацію розміру аліментів відповідно до частини першої цієї статті. Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.
Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом (частина перша статті 74 Закону України "Про виконавче провадження").
У статті 447 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 січня 2011 року у справі № 2-751/2007 (провадження № 61-15422св20), на яку є посилання в касаційній скарзі позивача, вказано, що "оскільки заявник звернулася до суду, який видав виконавчий документ, зі скаргою на дії державного виконавця щодо розрахунку аліментів у порядку контролю за виконанням судового рішення, то такий спір може розглядатися у порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця, що передбачений розділом VII ЦПК України. До подібних правових висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постановах: від 29 серпня 2018 року у справі № 201/10328/16-ц, провадження № 14-192цс18; від 27 листопада 2019 року у справі № 201/10329/16-ц, провадження № 14-496цс19. Зазначене також узгоджується із правовим висновком Верховного Суду у постанові від 05 серпня 2020 року у справі №464/6206/18, провадження № 61-18142св19. Тобто, у вказаній категорії справ стягувач аліментів вправі обирати спосіб судового захисту: або оскаржувати дії державного виконавця, або пред`являти позов на загальних підставах, що узгоджується з пунктом 26 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 (з відповідними змінами) і підтверджується судовою практикою Верховного Суду. Отже, апеляційний суд дійшов помилкового висновку про те, що спори щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів підлягають вирішенню судом лише у порядку позовного провадження. […] Отже, вимога скарги ОСОБА_1 про зобов`язання державного виконавця провести повторний розрахунок заборгованості боржника по сплаті аліментів є правомірною й підлягає перевірці по суті, які вона зазначила у скарзі, а саме щодо певного розрахунку державною виконавчою службою заборгованості по аліментам. При новому розгляді справи апеляційному суду слід врахувати вищенаведене, а також звернути увагу на правові висновки Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, які викладені у постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 760/4569/18-ц, провадження № 61-45100сво18, в якій зазначено, як саме і з яких видів доходу боржника обчислюється заборгованість по аліментах".
У постанові Верховного Суду складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 лютого 2021 року у справі № 125/2525/18 (провадження № 61- 13525св20), на яку є посилання в касаційній скарзі, зазначено, що "у пункті 26 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах" від 07 лютого 2014 року № 6 зазначено, що судам необхідно враховувати, що розмір заборгованості за виконавчим документом про стягнення аліментів державний виконавець повинен визначати, керуючись вимогами статті 74 Закону про виконавче провадження, відповідними нормами сімейного законодавства, а також постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року № 146 (з наступними змінами) "Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб". При цьому він не може вирішувати питання про повне або часткове звільнення від сплати заборгованості. Спір щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи. Залежно від предмета та суті вимог така заява може розглядатися у порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, або у позовному провадженні".
Суд акцентує увагу, що спір за заявою заінтересованої особи щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів залежно від предмета та суті вимог може розглядатися у порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України, або у позовному провадженні. При цьому одночасне вирішення такого спору у порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України, та у позовному провадженні, або ж перегляд з аналогічних підстав судових рішень, що набрали законної сили, в іншому процесуальному порядку чи іншій судовій юрисдикції, є неприпустимим.
Позивач не оскаржував дії (бездіяльність) державної виконавчої служби при проведенні відповідного розрахунку заборгованості за аліментами, у зв`язку з чим відсутні підстави для їх врахування під час розгляду вказаної справи.
У цій справі доводи позивача щодо зменшення розміру заборгованості за аліментами зводяться як до незгоди з розрахунком заборгованості за аліментами, так і щодо наявності спору між ним та відповідачем щодо аліментних зобов`язань.
Статтею 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначено порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду.
Згідно із ч. ч. 3,4, 8 статті 71 цього Закону визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд.
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
Судом встановлено, що з 25 липня 2023 року позивач перебуває на обліку в Головному Управлінні Пенсійного фонду України у м. Києві та йому відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю» з 25 липня 2023 року по довічно було призначено допомогу «Державна допомога особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю».
Отже, матеріалами справи підтверджено, що з 25 липня 2023 року позивач отримує доходи у вигляді державної допомоги особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю», а у період з червня 2024 року по червень 2025 року отримував ще й доходи у вигляді заробітної плати у ФОП ОСОБА_5 ..
З огляду на викладене, розмір аліментів у вказаному періоді повинен бути нарахований виходячи з отриманих позивачем доходів у вказаному періоді, а не з середньої заробітної плати працівника у відповідному регіоні, а саме у м. Києва та Київській області.
Доводи позивача про безпідставне визначення заборгованості за аліментами у період з 06 серпня 2021 року до 25 липня 2023 року, виходячи із середньої заробітної плати працівника по відповідному регіону, суд не бере до уваги, оскільки позивачем не надано належних доказів того, що він працював у вказаний період та отримував заробітну плату та/або інші доходи.
З 25 липня 2023 року ОСОБА_1 отримує державну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю, зокрема у липні 2023 року розмір такої допомоги становив 1313,20 грн, а з 01 серпня 2023 року до 31 грудня 2023 року – 2100 грн щомісячно, з 01 січня 2024 року до 31 грудня 2025 року – 2361, 00 грн. 
Рішенням Менського районного суду Чернігівської області від 27 вересня 2021 року стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на дитину, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 06 серпня 2021 року.
Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» з 1 січня 2023 року установлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років - 2833 гривні.
Отже, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину у 2023 році не може бути меншим, ніж 1416,50 грн..
Оскільки, виходячи з розміру отримуваних позивачем доходів у 2023 році, розмір аліментів, який підлягає стягненню, є меншим, ніж 1416,50 грн (липень 2023 року - 328,30 грн, серпень-грудень 2023 року – 525,00 грн), то аліменти, які підлягають стягненню слід визначати, виходячи з 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що становить 1416,40 грн щомісячно за вказаний період.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» з 1 січня 2024 року установлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років – 3196,00 гривень.
Отже, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину у 2024 році не може бути меншим, ніж 1598,0 грн.
Як вбачається з матеріалів справи, з 01 січня по 31 травня 2024 року позивач отримував доходи у вигляді державної соціальної допомоги у розмірі 2361,00 грн щомісячно, з 01 червня по 31 грудня 2024 року отримував доходи у вигляді державної соціальної допомоги у розмірі 2361, 00 грн щомісячно та заробітної плати після утримання податків: червень 2024 року – 5760,00 грн, липень-листопад 2024 року – 6440,00 грн щомісячно, грудень 2024 року – 6160,00 грн.
Отже, дохід позивача у 2024 році складав: січень-травень - 2361,00 грн щомісячно; червень – 8121,00 грн; липень-листопад – 8801,00 грн щомісячно; грудень – 8521,00 грн.
Таким чином, аліменти у період з січня по травень 2024 року слід нараховувати виходячи з 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що становить по 1598,00 гривень щомісячно; у червні у розмірі частки всіх видів заробітку (доходу) – 2030,25 грн ( 8121,00 грн : ); у період з липня по листопад 2024 року у розмірі частки всіх видів заробітку (доходу) - 2200,25 грн щомісячно (8801,00 грн : ); грудень 2024 рік у розмірі частки всіх видів заробітку (доходу) – 2130,25 грн (8521,00 грн : ). 
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» з 1 січня 2025 року установлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років – 3196,00 гривень.
Отже, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину у 2025 році не може бути меншим, ніж 1598,0 грн..
Як вбачається з матеріалів справи, з 01 січня по 31 травня 2025 року позивач отримував доходи у вигляді державної соціальної допомоги у розмірі 2361,00 грн щомісячно та заробітної плати після утримання податків у розмірі 6160,00 грн щомісячно, отже сукупний щомісячний дохід позивача у вказаний період складав по 8521,00 грн.
Таким чином, аліменти у період з 01 січня по 31 травня 2025 року слід нараховувати у розмірі частки всіх видів заробітку (доходу) - 2130,25 грн (8521,00 грн : ) щомісячно.
За таких обставин, розмір заборгованості за аліментами за період з 06 серпня 2021 року по 31 травня 2025 року (в межах заявлених позовних вимог) становить 164727,84 гривень.
Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів старшого державного виконавця від 06 жовтня 2025 року, заборгованість за аліментами з 06 серпня 2021 року по 31 травня 2025 року, тобто в межах позовних вимог, становить 188606,68 грн (а.с. 70-71). 
У розрахунках заборгованості зі сплати аліментів відсутні відомості про сплату аліментів відповідачем ОСОБА_1 за період з 06 серпня 2021 року до 31 травня 2025 року.
Як на підставу для зменшення розміру заборгованості за аліментами позивач також посилається на військовий конфлікт, який відбувається між Україною та російською федерацією, у зв`язку з чим він, як і інші, позбавлений можливості отримувати високу заробітну плату, незадовільний стан його здоров`я, а саме те, що він є особою з інвалідністю третьої групи, наявність мінімальної заробітної плати та пенсії, також зазначає, що з 24 червня по 07 вересня 2023 року, з 11 червня 2024 року по 15 серпня 2024 року дитина проживала разом з ним та перебувала на його повному утриманні, а тому вважає, що аліменти в цей період не повинні були нараховуватися, а також посилається на добровільне надання коштів на утримання дитини, а саме здійснення грошових переказів в рахунок сплати аліментів на загальну суму 9568 грн, які також не були враховані державною виконавчою службою під час здійснення розрахунку заборгованості за аліментами.
Відповідно до статті 197 СК України, з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами. За позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.
Згідно з частиною другою статті 197 СК України, за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.
Відповідно до п. 22 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментівсуд, у випадках передбачених ст. 197 СК України, може частково або повністю звільнити платника аліментів від сплати заборгованості по аліментам.
Зазначені норми не встановлюють вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. При цьому, слід звернути увагу на те, що у такий спосіб законодавцем визначено право, а не обов`язок, суду звільнити платника аліментів від сплати заборгованості. При вирішенні таких спорів необхідно виходити з інтересів дитини, оскільки аліменти за рішенням суду присуджені на утримання дитини з метою забезпечення достатнього матеріального рівня її життя.
Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення.
Згідно з частиною четвертою статті 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.
Звільнення від сплати заборгованості по аліментам на малолітню дитину повинно мати місце лише у виключних випадках.
На підтвердження факту переказу грошових коштів в рахунок сплати аліментів відповідачу позивачем надано квитанції АТ КБ «ПриватБанк», з яких вбачається, що 21 лютого 2022 року, 17 червня 2022 року, 06 вересня 2022 року та 11 січня 2023 року ОСОБА_6 здійснено переказ грошових коштів ОСОБА_2 в розмірі 1000 грн, 2000 грн, 998 грн та 2000 грн відповідно, а всього 5998,00 грн, з призначенням платежу «аліменти на дитину ОСОБА_7 ».
Вказані квитанції не були надані державному виконавцю для врахування при визначенні розміру заборгованості за аліментами, водночас з тим, суд вважає можливим їх врахувати при визначенні розміру заборгованості за аліментами, зменшивши розмір такої заборгованості на суму 5998,00 грн, оскільки переказ вказаних коштів мав цільове призначення «аліменти на дитину». 
У квитанціях АТ КБ «ПриватБанк» від 13 січня 2022 року, 23 січня 2022 року, 06 травня 2022 року, 08 серпня 2022 року, 23 лютого 2023 року, відповідно до яких ОСОБА_6 здійснювала переказ грошових коштів на ім`я ОСОБА_2 відомості про призначення платежу відсутні, а тому суд не бере їх до уваги.
Той факт, що позивач є особою з інвалідністю не є беззаперечним доказом його тяжкої хвороби в розумінні ч. 2 ст. 197 СК України та неможливості у зв`язку з цим сплачувати аліменти на утримання дитини, а тому вказана обставина не може слугувати підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами.
Позивач не був позбавлений можливості сплачувати аліменти в розмірі, встановленому судом, або звернутися до суду для вирішення спору щодо зменшення їх розміру.
Під час судового розгляду встановлено, що позивач у період з червня 2024 року по червень 2025 року працював у ФОП ОСОБА_5 , відомості про його працевлаштування на теперішній час в матеріалах справи відсутні. 
Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що у нього існують будь-які обмеження, що перешкоджають йому працевлаштуватися, отримувати дохід та своєчасно сплачувати аліменти.
Також наявність воєнного конфлікту, воєнний стан, чи будь-який інший особливий правовий режим, не скасовує та не призупиняє дію судових рішень, в тому числі і щодо рішень про стягнення аліментів, не звільняє особу від обов`язку їх виконувати. Аліментне зобов`язання має безперервний характер, спрямоване та забезпечення базових потреб дитини. Заборгованість зі сплати аліментів, яка виникла у позивача, не може бути списана чи зменшена виключно через його посилання на загальну складність умов в державі, оскільки права дитини на належне утримання є безумовними й підлягають захисту незалежно від зовнішніх обставин.
Щодо понесених витрат, пов`язаних з перевезенням сина ОСОБА_4 матір`ю позивача з Італії в Україну, а також у зворотному напрямку, про що надані міжнародні квитки зі сполученням Київ-Комо, Комо-Київ на ім`я ОСОБА_6 та на ОСОБА_3 , проживанням дитини з батьком, то слід зазначити, що позивач повинен довести не просто факт перебування дитини разом з батьком у певні періоди, а факт повного та безперервного матеріального забезпечення дитини у ці періоди, що могло б свідчити про заміну аліментного зобов`язання фактичним утриманням, однак жодних належних та допустимих доказів позивач не надав. Пасажирські квитки, на які посилається позивач, не свідчать ні про джерело фінансування утримання дитини, ні про те, за чий рахунок здійснювалось перевезення дитини, ні про фактичний обсяг витрат на дитину, пов`язаних із забезпеченням її харчуванням, одягом та іншими потребами. Суд погоджується з доводами представника відповідача, що переїзд дитини із бабусею не є утриманням дитини у розумінні сімейного законодавства і не може тягнути за собою виключення аліментної заборгованості. 
Також, факт того, що відповідач залишила межі України не є підставою для звільнення особи від сплати аліментів, оскільки позивач не заперечує факту проживання дитини з відповідачем.
Таким чином, позивачем не підтверджено належними доказами, що заборгованість за аліментами виникла з незалежних від нього причин, у зв`язку з погіршенням матеріального становища, або внаслідок тяжкої хвороби, яка позбавила його можливості сплачувати аліменти, або внаслідок виникнення інших суттєвих обставин.
Отже, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено наявність інших обставин, що мають істотне значення для зменшення розміру заборгованості зі сплати аліментів, в розумінні ч. 2 ст. 197 СК України.
Позивач знав та розумів свій обов`язок по виконанню рішення суду про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, однак його не виконував, що призвело до накопичення заборгованості.
На підставі викладеного, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, шляхом зменшення розміру заборгованості за аліментами, яка виникла у період з 06 серпня 2021 року по 31 травня 2025 року (у межах заявлених позовних вимог) з 188606,68 грн до 158729,84 гривень.

Керуючись статтями 4, 19, 76-81, 258-259, 263-265, 274, 354 ЦПК України, ст.ст. 180-184,195 Сімейного кодексу України, суд -
У Х В А Л И В :
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору – Солом`янський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про зменшення розміру заборгованості аліментів, - задовольнити частково.
Зменшити розмір заборгованості за аліментами, що стягуються на підставі виконавчого листа №738/1015/21, виданого Менським районним судом Чернігівської області 27 вересня 2021 року, із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_8 на дитину ОСОБА_3 , яка утворилася у період з 06 серпня 2021 року по 31 травня 2025 року з 188606,68 гривень до 158729,84 гривень.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач:
ОСОБА_1 , місце реєстрації: та проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .
Представник позивача:
ОСОБА_9 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 .
Відповідач:
ОСОБА_2 , місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 .
Представник відповідача:
Байдик Олександр Анатолійович, місцезнаходження: просп. М. Бажана, 16, оф.233 м. Київ.
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору:
Солом`янський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), місцезнаходження: просп. Берестейський, 50 м. Київ.

Суддя Н.В. Волошина