ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2026 року 
м. Київ

справа № 200/7624/23
адміністративне провадження № К/990/39111/24 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Єресько Л.О.,
суддів: Загороднюка А.Г., Соколова В.М.,
розглянувши у порядку письмового провадження у суді касаційної інстанції адміністративну справу № 200/7624/23
за позовом  ОСОБА_1 до Некомерційної професійної організації «Асоціація приватних виконавців України» в особі Ради приватних виконавців України, про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -
за касаційною скаргою ОСОБА_1 
на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 04 березня 2024 року (головуючий суддя Крилова М.М.),
та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 02 жовтня 2024 року (колегія суддів у складі: судді-доповідача - Казначеєва Е.Г., суддів: Блохіна А.А., Геращенка І.В.),
УСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог та суть спору
1. У грудні 2023 року ОСОБА_1 (далі - позивачка, ОСОБА_1 ) звернулася до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Некомерційної професійної організації «Асоціація приватних виконавців України» в особі Ради приватних виконавців України (далі - відповідач), в якому просила:
1.1. визнати протиправною бездіяльність Некомерційної професійної організації «Асоціація приватних виконавців України» в особі Ради приватних виконавців України, яка полягає у ненаданні відповіді на пропозицію приватного виконавця виконавчого округу Одеської області ОСОБА_1 від 28.08.2023; 
1.2. зобов`язати Некомерційну професійну організацію «Асоціація приватних виконавців України» в особі Ради приватних виконавців України надати відповідь на пропозицію приватного виконавця виконавчого округу Одеської області ОСОБА_1 від 28.08.2023.
2. На обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що 28.08.2023 вона, як приватний виконавець, на офіційну електронну адресу Некомерційної професійної організації «Асоціація приватних виконавців України» на ім`я голови асоціації Чепурного Віталія Миколайовича направила пропозицію про ініціювання внесення змін до законодавства щодо діяльності приватних виконавців. Станом на 28.12.2023 відповіді на свої звернення не отримала.
2.1. На підставі наведеного позивачка вважала порушеним своє право на звернення громадян в порядку Закону України «Про звернення громадян» у зв`язку із недотриманням відповідачем приписів статті 14 вказаного Закону в частині невиконання обов`язку розглянути подані нею пропозиції та повідомити позивачку про результати їх розгляду в строк, встановлений статтею 20 цього ж Закону.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
3. Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 29.12.2023 клопотання позивачки про звільнення від судового збору задоволено частково та відстрочено сплату судового збору до прийняття рішення по справі, відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні). Витребувано у відповідача копію відповіді на пропозицію приватного виконавця виконавчого округу Одеської області ОСОБА_1 від 28.08.2023 із доказами надсилання на адресу позивачки (якщо відповідь не було надіслано, надати до суду пояснення про причини та підстави не надіслання відповіді на пропозицію позивача).
4. Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 30.01.2024 повторно витребувано у відповідача докази: копію відповіді на пропозицію приватного виконавця виконавчого округу Одеської області ОСОБА_1 від 28.08.2023 із доказами надсилання на адресу позивача (якщо відповідь не було надіслано, надати до суду пояснення про причини та підстави не надіслання відповіді на пропозицію позивача).
5. 12.02.2024 до суду надійшов відзив на позовну заяву, за змістом якого відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог з таких підстав:
- за результатом розгляду пропозиції позивача від 28.08.2023 Головою Ради приватних виконавців України Чепурним В.М. надано доручення від 19.09.2023 № 8/23/01-06 Голові Ради приватних виконавців Одеської області Крецулу В.А. опрацювати пропозицію приватного виконавця виконавчого округу Одеської області ОСОБА_1 щодо ініціювання внесення змін до законодавства, якими передбачити право приватних виконавців здійснювати примусове виконання рішень, місцем виконання яких є тимчасово окуповані території України на час такої окупації та підготувати зазначене питання до розгляду на наступному засіданні Ради приватних виконавців України;
- за результатами обговорення на засіданні Ради приватних виконавців пропозиції приватного виконавця виконавчого округу Одеської області ОСОБА_1 та листа Голови Ради приватних виконавців Одеської області від 09.10.2023 № 227 рішенням Ради приватних виконавців України № 61 від 06.11.2023 доручено Раді приватних виконавців Одеської області напрацювати проект відповідних змін до законодавства щодо права приватних виконавців здійснювати примусове виконання рішень, місцем виконання яких є тимчасово окуповані території України на час такої окупації; 
- на позачерговому засіданні 09.02.2024 Рада приватних виконавців Одеської області прийняла рішення не ініціювати внесення змін до законодавства, якими передбачити право приватних виконавців здійснювати примусове виконання рішень, місцем виконання яких є тимчасово окуповані території;
- за результатом розгляду пропозиції приватного виконавця ОСОБА_1 Асоціацією приватних виконавців України останній надана відповідь № 61 від 09.02.2024.
6. Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 04.03.2024, залишеною без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 02.10.2024, провадження у справі закрито на підставі пункту 1 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
6.1. Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив з того, що спір не є публічно-правовим і не може вирішуватися в порядку адміністративного судочинства.
6.2. Як зауважили суди попередніх інстанцій, в адміністративному судочинстві приватний виконавець виступає стороною у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, особливості провадження яких визначені статтею 287 КАС України.
6.3. Суди попередніх інстанцій дійшли висновку про наявність правових підстав для закриття провадження у цій справі, зазначивши, що публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте, сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
6.4. За оцінкою судів попередніх інстанцій позивачка оскаржує в порядку адміністративного судочинства бездіяльність Ради приватних виконавців України, щодо не розгляду її пропозиції від 28.08.2023. Заявлені позивачкою вимоги до Некомерційної професійної організації «Асоціація приватних виконавців України» в особі Ради приватних виконавців України у спірних правовідносинах, який не є суб`єктом владних повноважень та не виконує владні управлінські функції, суди попередніх інстанцій вважали такими, що не пов`язані із захистом прав, свобод чи інтересів позивачки у сфері публічно-правових відносин, оскільки це призведе до втручання суду у внутрішню самоврядну діяльність Ради приватних виконавців України. Тож суди першої та апеляційної інстанцій виснували, що спір у справі виник між некомерційною професійною організацією та її членом з приводу внутрішньої діяльності цієї організації, не є публічно-правовим спором та не має вирішуватися адміністративним судом.
6.5. При цьому, суди попередніх інстанцій зауважили, що поняття «спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства» слід тлумачити в більш ширшому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду.
Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги та її рух у касаційній інстанції
7. Не погодившись із рішеннями судів попередніх інстанцій, ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду (далі - Суд) із касаційною скаргою, у якій, із посиланням на порушення судами норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 04.03.2024 та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 02.10.2024 у справі № 200/7624/23, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
7.1. Ця касаційна скарга подана з підстав, визначених пунктами 1 та 3 частини четвертої статті 328 КАС України.
7.2. На обґрунтування підстав касаційного оскарження скаржниця вказувала на те, що судом апеляційної інстанції невірно застосовано висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 914/2006/17, від 04.09.2018 у справі № 823/2042/16, від 02.04.2019 у справі № 137/1842/16-а, Верховного Суду від 20.07.2023 у справі № 521/1844/23, оскільки правовідносини у цих справах не є подібними до справи, що розглядається.
7.3. Посилаючись на висновки Верховного Суду у постановах від 11.04.2023 у справі № 640/30119/20, від 22.06.2023 у справі № 640/28126/20, від 29.02.2024 у справі № 640/1859/22, від 12.03.2024 у справі № 640/12926/20, ОСОБА_1 наводить доводи про те, що спір у цій справі не стосується реалізації (участі) позивачки у самоврядуванні, а виник з приводу вчинення відповідачем владних функції, і відповідач, як суб`єкт владних повноважень, повинен був надати своєчасно відповідь на її звернення на виконання положень частин першої та третьої статті 15 Закону України «Про звернення громадян».
7.2.  ОСОБА_1 доводила, що спір у справі виник через порушення її права на обов`язковий розгляд її звернення, поданого відповідно до Закону України «Про звернення громадян», та отримання відповіді про наслідки розгляду такого звернення і має розглядатися за правилами адміністративного судочинства.
7.3. Скаржниця наголошувала на відсутності висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах щодо юрисдикції розгляду спору за зверненням приватного виконавця до Некомерційної професійної організації «Асоціація приватних виконавців України» в особі Ради приватних виконавців України. Відсутність такого висновку, на переконання авторки касаційної скарги, призвело до невірного встановлення судом характеру даних правовідносин та помилкового віднесення їх до приватноправових, в той час як цей спір не має приватноправового характеру, так як у позивача відсутній майновий або немайновий інтерес.
7.4. Скаржниця звертала увагу на те, що суди попередніх інстанцій, закриваючи провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 238 КАС України, не роз`яснили позивачці, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. 
8. Ухвалою Суду від 28.10.2024 відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору, подану нею касаційну скаргу залишено без руху та встановлено скаржниці десятиденний строк для усунення недоліків шляхом надання документа про сплату судового збору.
9. 07.11.2024 ОСОБА_1 подала клопотання про звільнення від сплати судового збору.
10. Ухвалою Суду від 10.12.2024 відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору, відстрочено позивачці сплату судового збору до закінчення розгляду справи № 200/7624/23 в касаційній інстанції та відкрито касаційне провадження за поданою ОСОБА_1 касаційною скаргою на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 04.03.2024 та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 02.10.2024 в цій справі.
11. Ухвалою Суду від 21.04.2026 заяву ОСОБА_1 про відвід колегії суддів Верховного Суду у складі: головуючої судді (судді-доповідача) Єресько Л.О., суддів Соколова В.М., Загороднюка А.Г., визнано необґрунтованою, а ухвалою Суду у складі судді Касаційного адміністративного суду Мацедонської В.Е., визначеної у порядку, встановленому частиною першою статті 31 КАС України відповідно до частини четвертої статті 40 КАС України, від 22.04.2026 у задоволенні цієї заяви відмовлено.
12. Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного адміністративного суду Єресько Л.О. від 28.04.2026 закінчено підготовчі дії у справі та призначено касаційну скаргу до розгляду в порядку письмового провадження відповідно до статті 345 КАС України.
Позиція інших учасників справи
13. Не погодившись із доводами касаційної скарги Некомерційна професійна організація «Асоціація приватних виконавців України» подала до Суду відзив, за змістом якого просила касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
13.1. На переконання цього учасника справи, розгляд Асоціацією як некомерційною професійною організацією, що об`єднує всіх приватних виконавців України та утворюється з метою забезпечення реалізації завдань самоврядування приватних виконавців, пропозицій від приватних виконавців (звернень громадян), поданих в порядку, передбаченому Законом України «Про звернення громадян», не є її владною управлінською функцією, а заявлені позивачкою вимоги не пов`язані із захистом прав, свобод чи інтересів у публічно-правових відносинах, а їх задоволення може призвести до втручання у внутрішню самоврядну діяльність Ради приватних виконавців. 
13.2. Некомерційна професійна організація «Асоціація приватних виконавців України» наголосила на тому, що до винесення ухвали Донецьким окружним адміністративним судом від 04.03.2024 у цій справі, за результатом розгляду пропозиції Радою приватних виконавців України скаржниці була надана відповідь № 61 від 09.02.2024, що, на її думку, свідчить про відсутність предмету спору.
Оцінка Верховним Судом висновків судів, рішення яких переглядаються, та аргументів учасників справи
14. Верховний Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених статтею 341 КАС України, а також надаючи оцінку правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, виходить із такого.
15. Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
16. Конституційний Суд України, здійснюючи тлумачення статті 55 Конституції України, у пункті 4.1 Рішення від 14.12.2011 № 19-рп/2011 зазначив, що особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.
17. Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів установлює обмеження щодо кола питань, які можна вирішити в межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.
18. Відповідно до статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
19. Для реалізації конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні утворено систему адміністративних судів.
20. Згідно із частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
21. У пунктах 1, 2, 7 частини першої статті 4 КАС України унормовано такі визначення:
адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір;
публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи;
суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, орган військового управління, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
22. За правилами пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
23. У пункті 2 частини шостої статті 12 КАС України конкретизовано, що для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження бездіяльності суб`єкта владних повноважень або розпорядника інформації щодо розгляду звернення або запиту на інформацію, що додатково засвідчує юрисдикційну належність вказаних спорів.
24. При цьому, відповідно до частини другої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи:
1) що віднесені до юрисдикції Конституційного Суду України;
2) що мають вирішуватися в порядку кримінального судочинства;
3) про накладення адміністративних стягнень, крім випадків, визначених цим Кодексом;
4) щодо відносин, які відповідно до закону, статуту (положення) громадського об`єднання, саморегулівної організації віднесені до його (її) внутрішньої діяльності або виключної компетенції, крім справ у спорах, визначених пунктами 9, 10 частини першої цієї статті.
25. За усталеною позицією Верховного Суду, при визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
26. Тобто юрисдикційність спору залежить від характеру спірних правовідносин, правового статусу суб`єкта звернення та предмета позовних вимог. 
27. Положеннями частини першої статті 1 Закону України «Про звернення громадян» передбачено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, медіа, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
28. Згідно зі статтею 3 цього Закону під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.
28.1. Пропозиція (зауваження) - звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства.
28.2. Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.
28.3. Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.
29. Відповідно до статті 7 Закону України «Про звернення громадян» звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду.
30. Забороняється відмова в прийнятті та розгляді звернення з посиланням на політичні погляди, партійну належність, стать, вік, віросповідання, національність громадянина, незнання мови звернення.
31. Якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз`ясненнями.
32. Забороняється направляти скарги громадян для розгляду тим органам або посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржуються.
33. За змістом статей 18 і 19 Закону України «Про звернення громадян» громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право: особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, та брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви; бути присутнім при розгляді заяви чи скарги; одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги.
34. Органи державної влади зобов`язані, зокрема: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення.
35. Необхідно зазначити, що відповідно до статті 11 Закону України «Про звернення громадян» одержані об`єднаннями громадян звернення із зауваженнями і пропозиціями щодо їх діяльності розглядаються цими об`єднаннями та їх органами відповідно до статутів об`єднань, а заяви і скарги на ущемлення чи порушення ними прав громадян - згідно з цим Законом.
36. Звертаючись до суду із позовними вимогами ОСОБА_1 вказувала про те, що 28.08.2023 на офіційну електронну адресу Некомерційної професійної організації «Асоціація приватних виконавців України» на ім`я Голови Асоціації Чепурного Віталія Миколайовича направила пропозицію про ініціювання внесення змін до законодавства з питань діяльності приватних виконавців. 
37. Не отримавши відповідь на своє звернення 19.12.2023, ОСОБА_1 направила своє звернення від 28.08.2023 на розгляд новообраному Голові Асоціації Русецькій Оксані Олександрівні.
38. Оскільки станом на 28.12.2023 відповідач не надав відповіді на її звернення, керуючись Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» та Законом України «Про звернення громадян», звернулася до суду із цим позовом у якому просила надати відповідь на її пропозицію як приватного виконавця виконавчого округу Одеської області.
39. За позицію відповідача, які він виклав у відзиві на позовну заяву, ОСОБА_1 оскаржує дії, які здійснюються виключно в межах правовідносин реалізації органом самоврядування приватних виконавців компетенції щодо вирішення питань внутрішньої діяльності інституту приватних виконавців. 
40. Некомерційна професійна організація «Асоціація приватних виконавців України» стверджує, що діючи в межах вказаних правовідносин, орган самоврядування приватних виконавців, який обговорює питання внутрішньої діяльності інституту приватних виконавців та приймає колективні рішення з обговорюваних питань, не є суб`єктом владних повноважень у розумінні пункту 7 частини першої статті 4 КАС України.
41. Реагуючи на доводи ОСОБА_1 про те, що спір у справі виник з приводу вчинення відповідачем владних управлінських функцій та що Некомерційна професійна організація «Асоціація приватних виконавців України», як суб`єкт владних повноважень, зобов`язана розглянути її звернення, подане на підставі Закону України «Про звернення громадян» і повідомити їй про наслідки його розгляду, Суд зазначає про таке.
42. Відповідно до статті 47 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» Асоціація приватних виконавців України є некомерційною професійною організацією, що об`єднує всіх приватних виконавців України та утворюється з метою забезпечення реалізації завдань самоврядування приватних виконавців.
43. Асоціація приватних виконавців України є юридичною особою та діє через організаційні форми самоврядування приватних виконавців, передбачені цим Законом.
44. Асоціація приватних виконавців України: 1) представляє приватних виконавців у відносинах з органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їхніми посадовими і службовими особами, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форми власності, громадськими об`єднаннями та міжнародними організаціями; 2) захищає професійні права приватних виконавців; 3) забезпечує високий професійний рівень та розвиток приватних виконавців; 4) забезпечує престижність професії приватного виконавця; 5) організовує перевірку оприлюднених фактів, що принижують честь і гідність, ділову репутацію приватного виконавця, та вживає заходів щодо їх спростування; 6) здійснює інші повноваження відповідно до цього Закону.
45. Асоціація приватних виконавців України утворюється з`їздом приватних виконавців України та не може бути реорганізована. Асоціація приватних виконавців України може бути ліквідована лише на підставі закону.
46. Статут Асоціації приватних виконавців України затверджується з`їздом приватних виконавців України та є її установчим документом.
47. З моменту державної реєстрації Асоціації приватних виконавців України її членами стають усі приватні виконавці, інформація про яких внесена до Єдиного реєстру приватних виконавців України.
48. Приватний виконавець стає членом Асоціації приватних виконавців України з дня внесення інформації про нього до Єдиного реєстру приватних виконавців України.
49. Приватний виконавець зобов`язаний сплачувати членські внески Асоціації приватних виконавців України.
50. У разі припинення діяльності приватного виконавця припиняється і його членство в Асоціації приватних виконавців України.
51. Бюджет Асоціації приватних виконавців України формується за рахунок сплати приватними виконавцями членських внесків, а також надходжень від іншої діяльності відповідно до статутних документів Асоціації приватних виконавців України.
52. Установлення органами самоврядування приватних виконавців інших обов`язкових внесків, не передбачених цим Законом, забороняється.
53. Відповідно до статті 48 цього ж Закону органами Асоціації приватних виконавців України є: 1) з`їзд приватних виконавців регіону (Автономної Республіки Крим, області, міст Києва та Севастополя); 2) рада приватних виконавців регіону (Автономної Республіки Крим, області, міст Києва та Севастополя); 3) голова ради приватних виконавців регіону; 4) Рада приватних виконавців України; 5) Голова Ради приватних виконавців України; 6) ревізійна комісія; 7) з`їзд приватних виконавців України.
54. Асоціація приватних виконавців України може утворювати інші органи, необхідні для виконання повноважень, визначених цим Законом.
55. Згідно із частинами першою, сьомою статті 53 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» вищим органом самоврядування приватних виконавців є з`їзд приватних виконавців України. З`їзд приватних виконавців України: 1) обирає Голову та заступників Голови Ради приватних виконавців України і достроково відкликає їх з посад; 2) затверджує статут Асоціації приватних виконавців України та вносить зміни до нього; 3) затверджує Кодекс професійної етики приватних виконавців; 4) утворює Раду приватних виконавців України та ревізійну комісію; 5) призначає чотирьох членів Кваліфікаційної комісії та чотирьох членів Дисциплінарної комісії; 6) затверджує Положення про Раду приватних виконавців України, Положення про ревізійну комісію; 7) розглядає та затверджує звіти Ради приватних виконавців України, висновки ревізійної комісії та звіти інших органів, утворених Асоціацією приватних виконавців України; 8) затверджує кошториси Асоціації приватних виконавців України, її органів, а також звіти про їх виконання; 9) здійснює інші повноваження відповідно до цього Закону.
56. Відповідно до частини першої статті 54 цього Закону у період між з`їздами приватних виконавців України функції самоврядування приватних виконавців здійснює Рада приватних виконавців України.
57. Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що за певних обставин спір, стороною якого є Асоціація приватних виконавців України (яка діє через відповідні організаційні форми самоврядування приватних виконавців) може мати ознаки публічно-правового спору.
58. У розглядуваному випадку спір виник з приводу звернення приватного виконавця ОСОБА_1 до голови Некомерційної професійної організації «Асоціація приватних виконавців України» Чепурного В.М. з пропозиціями від 28.08.2023.
59. З матеріалів справи слідує, що за змістом поданих пропозицій приватний виконавець ОСОБА_1 просила ініціювати відповідні зміни до законодавства, якими в перехідних положеннях Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» передбачити право приватних виконавців здійснювати примусове виконання рішень, місцем виконання яких є тимчасово окуповані території. 
60. Зазначені пропозиції обґрунтовані тим, що змінами, внесеними до підпункту 11 пункту 6-1 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (набрав законної сили 06.05.2023) частково вирішено проблему приватних виконавців, офіси яких опинилися на тимчасово окупованій території України або території, де ведуться активні бойові дії, дозволивши змінити виконавчий округ та здійснювати примусове виконання по виконавчих провадженнях, які перебували у них на виконанні в окрузі, який він змінив, однак закон забороняє відкривати нові виконавчі провадження, місцем виконання яких є територія попереднього виконавчого округу, що, з погляду заявниці, значно ускладнює ситуацію з примусовим виконанням. Підкреслюючи, що тільки відділи Державної виконавчої служби мають право брати на виконання виконавчі документи, місцем виконання яких є тимчасово окупована територія, заявниця вважала такий стан дискримінаційним по відношенню до приватних виконавців. 
61. За змістом цього подання відсутні посилання на Закон України «Про звернення громадян».
62. З наведеного слідує, що приватний виконавець ОСОБА_1, як суб`єкт професійної діяльності (а не як громадянин України в порядку Закону України «Про звернення громадян»), звернулася до Некомерційної професійної організації «Асоціація приватних виконавців України», яка діє як самоврядна професійна організація, членом якої вона є, з пропозиціями щодо законодавчого врегулювання окремих питань професійної діяльності приватних виконавців.
63. У відзиві Некомерційна професійна організація «Асоціація приватних виконавців України» пояснювала, що за результатом розгляду пропозиції позивачки від 28.08.2023 Головою Ради приватних виконавців України Чепурним В.М. надано доручення від 19.09.2023 № 8/23/01-06 Голові Ради приватних виконавців Одеської області Крецулу В.А. опрацювати пропозицію приватного виконавця виконавчого округу Одеської області ОСОБА_1 щодо ініціювання внесення змін до законодавства, якими передбачити право приватних виконавців здійснювати примусове виконання рішень, місцем виконання яких є тимчасово окуповані території України на час такої окупації та підготувати зазначене питання до розгляду на наступному засіданні Ради приватних виконавців України.
63.1. За результатами обговорення на засіданні Ради приватних виконавців пропозиції ОСОБА_1 та листа Голови Ради приватних виконавців Одеської області від 09.10.2023 № 227, рішенням Ради приватних виконавців України № 61 від 06.11.2023 доручено Раді приватних виконавців Одеської області напрацювати проєкт відповідних змін до законодавства щодо права приватних виконавців здійснювати примусове виконання рішень, місцем виконання яких є тимчасово окуповані території України на час такої окупації. 
63.2. На позачерговому засіданні 09.02.2024 Рада приватних виконавців Одеської області прийняла рішення не ініціювати внесення змін до законодавства, якими передбачити право приватних виконавців здійснювати примусове виконання рішень, місцем виконання яких є тимчасово окуповані території. За результатом розгляду пропозиції позивачці Асоціацією приватних виконавців України надано відповідь від 09.02.2024 № 61.
64. Отже, розгляд поданих ОСОБА_1 пропозицій здійснювався не в порядку, визначеному Законом України «Про звернення громадян», а відповідно до Статуту Некомерційної професійної організації «Асоціація приватних виконавців України» Радою приватних виконавців, формою роботи якої є засідання (пункт 6.16 Статуту).
65. Наведене дозволяє дійти висновку про те, що розгляд пропозицій приватного виконавця щодо питань професійної діяльності приватних виконавців, поданих Асоціації приватних виконавців України, належить до її внутрішньої діяльності та виключної компетенції, на які за приписами пункту 4 частини другої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів не поширюється.
66. Зважаючи на викладене, Верховний Суд не встановив порушення судом першої та апеляційної інстанції норм процесуального права, яке б призвело до ухвалення незаконного рішення і погоджується з висновками судів попередніх інстанцій.
67. За таких обставин, Суд констатує, що судові рішення суду першої та апеляційної інстанції у цій справі є законними та обґрунтованими і не підлягають скасуванню, оскільки суди, всебічно перевіривши обставини справи, правильно визначили наявність правових підстав для закриття провадження в адміністративній справі з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 238 КАС України.
68. Реагуючи на доводи ОСОБА_1 про те, що закриваючи провадження у справі, суди попередніх інстанцій не роз`яснили, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи, колегія суддів звертає увагу на висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 13.03.2019 у справі № 9901/947/18, у якій, з поміж іншого, зазначено, що поняття «спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства» слід тлумачити в більш широкому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, так і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду; із урахуванням доводів скаржниці про те, що її спір не має приватноправового характеру у зв`язку із відсутністю майнового або немайнового інтересу, підстав для роз`яснення, до суду якої юрисдикції належить його вирішення, немає.
69. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу - без задоволення.
70. Відповідно до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
71. Зважаючи на викладене, Верховний Суд уважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
72. З огляду на результат касаційного розгляду, суд не вирішує питання щодо перерозподілу судових витрат в порядку статті 139 КАС України.
73. Водночас ухвалою Верховного Суду від 10.12.2024 відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору та відстрочено скаржниці сплату судового збору за подання касаційної скарги на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 04.03.2024 та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 02.10.2024 до закінчення розгляду справи № 200/7624/23 в касаційній інстанції.
74. Відповідно до іншої ухвали Верховного Суду від 28.10.2024 сума судового збору, яка підлягала сплаті за подання вказаної касаційної скарги становить 2422 грн 40 коп.
75. Таким чином, з огляду на закінчення касаційного перегляду справи № 200/7624/23, зазначена сума судового збору підлягає стягненню зі скаржниці.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
2. Ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 04 березня 2024 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 02 жовтня 2024 року в справі № 200/7624/23 залишити без змін.
3. Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до спеціального фонду Державного бюджету України на рахунок Державної судової адміністрації України (отримувач коштів - ГУК у м. Києві/Печерс. р-н/22030102; код отримувача (код за ЄДРПОУ) - 37993783; банк отримувача - Казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача - UA288999980313151207000026007; код класифікації доходів бюджету - 22030102 «Судовий збір (Верховний Суд, 055»); призначення платежу - *;101) судові витрати на сплату судового збору за подання касаційної скарги в сумі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок.
Постанова набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

Судді	Л.О. Єресько А.Г. Загороднюк  В.М. Соколов