Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

м. Вінниця
15 травня 2026 р.  Справа № 120/10865/25

Вінницький окружний адміністративний суд у складі
головуючого судді Крапівницької Н.Л., 
розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу
за позовом: ОСОБА_1 
до Управління соціального захисту населення Гайсинської районної військової адміністрації
про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії

В С Т А Н О В И В :
До Вінницького окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 (далі-позивач) до управління соціального захисту населення Гайсинської районної військової адміністрації (далі – відповідач) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії.
Позовні вимоги мотивовані протиправністю дій управління соціального захисту населення Гайсинської районної військової адміністрації Вінницької області про відмову у зарахуванні періоду перебування у декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку із 24.12.2012 до 11.11.2015 до страхового стажу для призначення пенсії.
Ухвалою суду позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) сторін. Також встановлено відповідачу строк на подання відзиву на позов.
У встановлений судом строк від відповідача надійшов відзив на позов, в якому останній заперечив щодо задоволення позову. Зазначив, що управління соціального захисту населення Гайсинської районної військової адміністрації військової області призначає та виплачує державні соціальні допомоги відповідно до Постанови КМУ від 27.12.2001р №1751 «Про затвердження Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми» до даної постанови по закінченню відпустки по вагітності та пологах, ОСОБА_1 , із продовженням відпустки до трьох річного віку, як працююча особа, мала право подати заяву на допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Дана заява із відповідними документами в Управлінні соціального захисту населення Гайсинської районної військової адміністрації військової області відсутні, ОСОБА_1 з даним переліком документів до Управління не зверталась.
Суд, дослідивши матеріали, встановив наступне.
ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах із 02.10.2001 року по 27.03.2023 року з Головним управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області.
Як зазначає позивач, 16.06.2025 при формуванні Довідки на офіційному сайті Пенсійного фонду України про Реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування форми ОК-5 засобами автоматичних систем позивач дізналася, про те, що до її страхового стажу, який у майбутньому дає право на пенсійне забезпечення, Управлінням соціального захисту населення Гайсинської районної військової адміністрації Вінницької області не враховано періоди перебування у відпустці по догляду за дитиною до 3-х річного - з 24.12.2012 по 10.09.2015, відповідно до наказу Відділу Держкомзему у Бершадському районі «Про відпустку» №34 від 24.12.2012. А також період з 11.09.2015 року по 10.09.2016 року відповідно до наказу Відділу Держкомзему у Бершадському районі «Про відпустку» №9 від 11.09.2015 перебувала у відпустці без збереження заробітної плати в зв`язку з тим, що її дитина, згідно медичного висновку, потребувала домашнього догляду. Проте, як зазначає позивач, вона 12.11.2015 вийшла на роботу та приступила до виконання своїх посадових обов`язків.
Позивач звернулась із заявою до відповідача і просила зарахувати період перебування у декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку період із 24.12.2012 року до 11.11.2015 року до її страхового стажу для призначення пенсії або ж надати вмотивовану відмову для подальшого врегулювання спірних відносин у судовому порядку.
Позивач отримала відповідь, у якій її повідомили про те, що допомога при народженні дитини, яку вона отримувала не оподатковується і з неї не відраховувався єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, і відповідно не має права дораховувати сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за деякі категорії застрахованих осіб.
Але як стверджує позивач, що вона не знала про те, що є ще інші соціальні виплати і тому, не зверталась із заявою для їх отримання.
Не погоджуючись із відмовою у зарахуванні періоду перебування у декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку НОМЕР_1 з 24.12.2012 до 11.11.2015 до страхового стажу для призначення пенсії, позивач звернулась з цим позовом до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Так, ч. 2 ст. 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Відповідно до частини 1 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності), допомогу по частковому безробіттю, допомогу по частковому безробіттю на період карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (частина 2 статті 24 Закону №1058-IV).
Відповідно до частини 4 статті 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
В законодавстві, що діяло раніше (до 01.01.2004), зокрема, в частині 1 статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (надалі також - Закон №1788-XII) визначено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
До стажу роботи зараховується, серед іншого, також: час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку (пункт «ж» частини 3 статті 56 Закону №1788-XII).
Згідно із частиною 2 статті 181 Кодексу законів про працю України відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустка без збереження заробітної плати (частини третя та шоста статті 179 цього Кодексу) зараховуються як до загального, так і до безперервного стажу роботи і до стажу роботи за спеціальністю. Час відпусток, зазначених у цій статті, до стажу роботи, що дає право на щорічну відпустку, не зараховується.
Документами, які підтверджують те, що до досягнення дитиною 3-річного віку мати не працювала, є: виписка з трудової книжки; відомості про відсутність в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців інформації про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця, отримані в порядку взаємного обміну інформацією; інформація із системи персоніфікованого обліку Пенсійного фонду України.
При цьому, п.11 Порядку №637 до внесення змін постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2010 року №233 "Про внесення змін до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній" передбачав, що час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми встановлюється на підставі свідоцтва про народження дитини або виписки із паспорта (у разі смерті дитини - свідоцтва про смерть), а також документів про те, що до досягнення дитиною 3-річного віку мати не працювала (виписка із трудової книжки, довідка органів управління житловим фондом чи довідка сільської, селищної Ради народних депутатів).
Отже, до страхового стажу зараховуються періоди, протягом яких, особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за які щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до трудового стажу для призначення пенсії до 01 січня 2004 року (дата набрання чинності Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"), зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше.
Так, до 01.01.2004 до трудового стажу включалися всі періоди перебування у трудових відносинах, в тому числі, періоди відпусток: для догляду за дитиною до 3-х років, у зв`язку з вагітністю та пологами та для догляду за дитиною відповідно до медичного висновку, але не більш як до досягнення дитиною шестирічного віку. Також до трудового стажу до 01.01.2004 включався час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку.
Починаючи з 01.01.2004, час догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку, зараховується до страхового стажу матері при умові, якщо особа доглядає за дитиною до досягнення нею трирічного віку та при умові отримання допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.
Таким чином, необхідною умовою для врахування до страхового стажу позивача періоду перебування ОСОБА_1 у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а саме: з 24.12.2012 до 11.11.2015 року є отримання нею у вказаний період допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.
Водночас, суд звертає увагу, що в даному випадку, відповідач управління соціального захисту населення Гайсинської районної військової адміністрації не є органом, який обчислює страховий стаж для пенсії.
Натомість, саме на органи Пенсійного фонду покладено обов`язок про зарахування або незарахування певних періодів до страхового стажу.
Судом встановлено, що позивач перебувала у трудових відносинах та знаходилась у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. 
Водночас, матеріали справи не містять доказів того, що у період з 24.12.2012 по 11.11.2015 позивачу була призначена та виплачувалась допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до вимог законодавства.
Як вбачається з відзиву відповідача, ОСОБА_1 не зверталась до управління соціального захисту населення Гайсинської районної військової адміністрації із заявою про призначення відповідної допомоги та не подавала необхідних документів, у зв`язку з чим, така допомога їй не призначалась. Відповідно, за спірний період не здійснювалась сплата єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Суд зазначає, що після набрання чинності Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV, тобто з 01.01.2004, до страхового стажу зараховуються лише ті періоди, за які сплачено страхові внески у розмірі не меншому за мінімальний страховий внесок, або якщо така сплата прямо передбачена законом.
Отже, необхідною умовою для зарахування періоду догляду за дитиною до трирічного віку до страхового стажу є факт отримання особою відповідної державної допомоги, що є підставою для сплати страхових внесків державою. Сам факт перебування у відпустці по догляду за дитиною без призначення та отримання відповідної допомоги не породжує обов`язку щодо включення такого періоду до страхового стажу.
Крім того, суд враховує, що відповідач не є органом, уповноваженим здійснювати обчислення та зарахування страхового стажу для призначення пенсії. Такі повноваження покладені на органи пенсійного фонду. Відтак вимоги про визнання протиправними дій Управління соціального захисту населення та зобов`язання зарахувати спірний період до страхового стажу заявлені до неналежного відповідача.
Посилання позивача на необізнаність щодо необхідності звернення за призначенням допомоги не можуть бути підставою для покладення на відповідача обов`язку щодо зарахування спірного періоду до страхового стажу за відсутності передбачених законом умов.
Крім того, предметом спору фактично є не зарахування певного періоду до страхового стажу, що впливає на реалізацію права особи на пенсійне забезпечення. Водночас повноваження щодо ведення персоніфікованого обліку, визначення та обчислення страхового стажу, а також прийняття рішень про його зарахування належать органам Пенсійний фонд України, а не Управлінню соціального захисту населення Гайсинської районної військової адміністрації.
Заявлені позовні вимоги фактично спрямовані на спонукання відповідача вчинити дії, які не належать до його компетенції та не можуть бути реалізовані останнім у межах наданих законом повноважень.
За таких обставин звернення з даним позовом саме до Управління соціального захисту населення не може призвести до відновлення порушеного права позивача у спосіб, про який вона просить, що свідчить про невірно обраний спосіб судового захисту.
Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.
Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.
Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, а тому у їх задоволенні слід відмовити.
Розподіл судових витрат не здійснюється. 
Керуючись ст.ст. 73- 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В :
В задоволенні адміністративного позову, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення (ухвалу) суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 

Інформація про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 )
Відповідач: Управління соціального захисту населення Гайсинської районної державної адміністрації (вул. 1 Травня, 40, м. Гайсин, Вінницька область, код ЄДРПОУ 03191934)

Суддя Крапівницька Н. Л.
Копія вірна Суддя:
Секретар: