ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"05" червня 2026 р. справа № 300/836/26
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гомельчука С.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання до вчинення дій,-

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (позивачка) звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (відповідач-2), в якому просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 28.05.2025 №092250007887 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» періоди роботи згідно з трудовою книжкою серії НОМЕР_1 від 05.05.1983, а саме з 25.05.1983 по 10.11.1983, з 10.11.1983 по 03.05.1984, з 02.07.1984 по 18.11.1998, з 22.11.1999 по 15.01.2001, з 31.03.2006 по 01.06.2006, з 20.07.2006 по 15.07.2007, з 10.09.2007 по 11.10.2007, з 25.02.2008 по 31.05.2008, з 31.07.2008 по 25.09.2008, 01.10.2008 по 30.10.2008, з 09.12.2008 по 01.09.2009, з 23.12.2009 по 27.01.2010, з 01.02.2010 по 28.02.2010, з 01.03.2010 по 06.09.2010, з 28.10.2010 по 23.09.2011, період здійснення догляду за дитиною ІНФОРМАЦІЯ_1 , до досягнення нею 3-річного віку;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 та призначити пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області після передачі засобами програмного забезпечення електронної пенсійної справи від Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, нарахувати та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 02.04.2025.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивачка 20.05.2025 звернулася до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком. Однак, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області 28.05.2025 прийнято рішення №092250007887 про відмову у призначенні пенсії, у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу. Зокрема, до страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 25.05.1983 та період догляду за дитиною до 3-х років, оскільки прізвище зазначене в трудовій книжці « ОСОБА_2 » не відповідає паспортним даним « ОСОБА_2 ». Також відповідачем не враховано період роботи з 10.11.1983 по 03.05.1984, оскільки відсутній наказ та його дата в записі про закінчення навчання, а також відсутня присвоєна кваліфікація. 
На думку позивачки вказане рішення є протиправним, оскільки недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже й не може впливати на його особисті права. Крім того, певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії. Також стверджує, що єдиною підставою для не врахування до трудового стажу часу роботи колгоспника за фактичною тривалістю є невиконання встановленого мінімуму трудової участі саме без поважних причин. При цьому, вважає, що трудова книжка є належним документом який підтверджує період роботи у колгоспі з 04.03.1988 по 11.03.1992. Відтак, просить суд позов задовольнити. 
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12.03.2026 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін.
30.03.2026 на адресу суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому представниця заперечила щодо задоволення позовних вимог. У відзиві зазначає, що позивачка 20.05.2025 звернулася із заявою про призначення пенсії за віком. Заява позивачки була направлена для опрацювання в Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області, яким 28.05.2025 було прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії №092250007887. Згідно вказано рішення, до страхового стажу не зараховано періоди роботи на підставі трудової книжки НОМЕР_1 від 25.05.1983, оскільки прізвище « ОСОБА_2 » не відповідає паспортним даним заявниці « ОСОБА_2 », крім того неможливо зарахувати період роботи з 10.11.1983 по 03.05.1984, оскільки відсутній запис про наказ та його дата в записі про закінчення навчання, а також відсутня присвоєна кваліфікація. До страхового стажу також не зараховано період догляду за дитиною до 3-х років, оскільки прізвище матері « ОСОБА_2 » не відповідає паспортним даним.
Вказано, що відповідно до п.2.6 Інструкції №58 у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення, тощо виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. При цьому зміна записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові і дату нагородження виконується власником або уповноваженим ним органом за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, імя та по батькові тозо) і з посиланням на номер і дату цих документів. Зазначені зміни вносяться на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Однією рискою закреслюється, наприклад колишнє прізвище або ім`я, по батькові, дата народження і записуються нові дані з посиланням на відповідні документи на внутрішньому боці обкладинки і завіряються підписом керівника підприємства або печаткою відділу кадрів. Звернено увагу, що під час підготовки позовної заяви позивачу внесено зміни до запису на титульній сторінці проте зроблено це без дотримання вимог інструкції, а саме не правильне прізвище не закреслено. 
Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області правом подання відповіді на відзив не скористалося.
Ухвалу від 12.03.2026 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області отримано через підсистему «Електронний суд», що підтверджується довідкою про доставку електронного листа до електронного кабінету відповідача від 12.03.2026.
Згідно з частиною 6 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
За таких обставин, суд вважає, що Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області повідомлено належним чином про розгляд справи в суді, тому дана справа підлягає вирішенню за наявними в ній матеріалами.
Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.
ОСОБА_1 звернулася до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
За принципом екстериторіальності заяву позивача про призначення пенсії розглядало Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області. 
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 28.05.2025 №092250007887 позивачці відмовлено у призначенні пенсії за віком, у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу. За доданими документами до страхового стажу не зараховано період роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 25.05.1983, оскільки прізвище « ОСОБА_2 » не відповідає паспортним даним заявниці « ОСОБА_2 », крім того неможливо зарахувати період роботи з 10.11.1983 по 03.05.1984, оскільки відсутній запис про наказ та його дата в записі про закінчення навчання, а також відсутня присвоєна кваліфікація. До страхового стажу також не зараховано період догляду за дитиною до 3-х років, оскільки прізвище матері « ОСОБА_2 » не відповідає паспортним даним (а.с.34).
Вважаючи вказане рішення протиправним, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.
Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій встановлені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», який набрав чинності 01.01.2004.
Відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі також Закон № 1058-IV), виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат.
Згідно вимог ч. 1, 2, 4 ст. 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Страховий стаж обчислюється в місяцях.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Відповідно до положень статті 26 Закону №1058-IV починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, а саме: з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років.
У відповідності до вимог ст. 44 Закону № 1058-IV призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.
Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.
Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.
Призначення пенсії за віком здійснюється автоматично (без звернення особи) у разі набуття застрахованою особою права на призначення пенсії за віком при досягненні пенсійного віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, на підставі відомостей, наявних у системі персоніфікованого обліку, якщо до досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, особа не повідомила про бажання одержувати пенсію з більш пізнього віку.
У разі відсутності в системі персоніфікованого обліку даних про страховий стаж, необхідний для призначення пенсії за віком (у тому числі за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку), територіальний орган Пенсійного фонду інформує застраховану особу, у тому числі через її особистий електронний кабінет на веб-порталі електронних послуг Пенсійного фонду, про відсутність таких відомостей та необхідність їх подання (за наявності). Документи про страховий стаж можуть бути подані до територіального органу Пенсійного фонду або через особистий електронний кабінет на веб-порталі електронних послуг Пенсійного фонду.
Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Так, Порядок підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок).
Пунктами 1, 3 Порядку визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Документи можуть бути подані в електронному вигляді з накладенням електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису.
Документи, визначені цим Порядком, є підставою для внесення відомостей до частини персональної електронної облікової картки в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, що відображає трудову діяльність застрахованої особи, в тому числі за період до 1 січня 2004 року.
За відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Для підтвердження трудового стажу приймаються лише ті відомості про період роботи, які внесені в довідки на підставі документів.
Згідно із вимогами Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.93 № 58 (далі - Інструкція №58) усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Відповідно до п.4.1 Інструкції № 58, у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
У постанові Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 «Про трудові книжки працівників», передбачено, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.
Із аналізу вказаних правових норм вбачається, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому їх неналежне ведення не може позбавити позивача права на включення періоду роботи до страхового стажу і права на отримання пенсії з його врахуванням.
Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд в постанові від 06.02.2018 у справі № 677/277/17.
Судом встановлено, що Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області при розгляді заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком не зарахувало до її страхового стажу періоди роботи, зазначені в трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 25.05.1983, через те, що на титульній сторінці трудової книжки зазначено прізвище « ОСОБА_2 », що не відповідає паспортним даним « ОСОБА_2 », а також не враховано період роботи з 10.11.1983 по 03.05.1984, оскільки відсутній наказ та його дата в записі про закінчення навчання, а також відсутня присвоєна кваліфікація.
Дослідивши під час розгляду справи копію трудової книжки НОМЕР_1 від 25.05.1983 суд встановив, що під час першого прийняття позивачки на роботу та заповненні трудової книжки на титульній сторінці дійсно було зазначено прізвище працівника « ОСОБА_2 » (а.с.17). 
У той час, як згідно із даними паспорту громадянина України серії НОМЕР_2 від 21.11.2000 прізвище позивачки вказане, як « ОСОБА_2 » (а.с. 15-16).
Разом з тим, суд враховує, що Верховинським районним споживчим товариством зроблено виправлення прізвища з « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_2 » в трудовій книжці НОМЕР_1 від 25.05.1983.
У відзиві на позовну заяву. ГУ ПФУ в Івано-Франківській області стверджує, що вказане виправлення зроблене без дотримання вимог інструкції, а саме не правильне прізвище не закреслено.
Суд також погоджується з доводами відповідачів про те, що у записах трудової книжки серії НОМЕР_1 від 25.05.1983№3-4 відсутній запис про наказ та його дата в записі про закінчення навчання. 
Однак, на думку суду, вказані неточності, необхідно розглядати як формальний недолік, допущений особою відповідальною за внесення відповідних записів на підприємстві до трудової книжки працівників, який не може давати достатні підстави для незарахування такого періоду роботи позивачки до трудового стажу.
Суд наголошує, що відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання і видачу несе адміністрація підприємства та спеціально уповноважена особа, призначена наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації. Разом з тим, у випадку, якщо поданих позивачем документів про призначення пенсії було не достатньо, то орган пенсійного фонду мав всі правові підстави для того, щоб самостійно витребувати документи, необхідні для перевірки трудового стажу позивачки, провести перевірку, зустрічну перевірку для з`ясування спірних обставин, зокрема, щодо прийняття та звільнення з роботи позивача тощо.
Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що спірні періоди роботи позивачки підтверджені належним чином, а виявлені відповідачем неточності у трудовій книжці від серії НОМЕР_1 від 25.05.1983 не спростовують наявність і правове значення записів вчинених у трудовій книжці про прийняття та звільнення з роботи.
Крім того, відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 11 Закону №1058-ІV загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають особи, які доглядають за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відповідно до закону отримують допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та/або при народженні дитини, при усиновленні дитини.
Відповідно до частини 4 статті 24 Закону № 1058-ІV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Таким чином, до страхового стажу зараховується весь трудовий стаж, набутий до 01.01.2004 року, тобто періоди трудової діяльності до 1 січня 2004 року, як це передбачено нормами Закону України «Про пенсійне забезпечення» (Далі - Закон № 1788-ХІІ).
Згідно з частиною 2 статті 181 Кодексу законів про працю України відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустка без збереження заробітної плати зараховуються як до загального, так і до безперервного стажу роботи і до стажу роботи за спеціальністю.
Таким чином, до страхового стажу зараховуються періоди, протягом яких особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за які щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до трудового стажу для призначення пенсії до 01.01.2004 року (дата набрання чинності Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»), зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше.
Так, до 01.01.2004 року до трудового стажу включалися всі періоди перебування у трудових відносинах, в тому числі у періоди відпусток: для догляду за дитиною до 3-х років, у зв`язку з вагітністю та пологами та для догляду за дитиною відповідно до медичного висновку, але не більш як до досягнення дитиною шестирічного віку. Також до трудового стажу до 01.01.2004 року включався час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку.
При цьому, достатнім є надання свідоцтва про народження дитини. 
Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 20.05.2025 вбачається також, що прізвище матері ОСОБА_3 – ІНФОРМАЦІЯ_1 вказано « ОСОБА_2 » не відповідає паспортним даним « ОСОБА_2 ».
Водночас, відповідно до довідки від 19.05.2025 №213, яка видана Хороцівським старостинським округом Білоберізької сільської ради Верховинського району Івано-Франківської області громадянка ОСОБА_1 дійсно народила та виховила до трьох річного віку троє дітей, а саме ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 – ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 (а.с.44).
З огляду на викладене позивачкою підтверджено, що вона дійсно є матір`ю ОСОБА_3 – ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Суд зазначає, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, а неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на загальних підставах. Наведене цілком узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17, висновки якого мають враховувати суди відповідно до положень частини п`ятої статті 242 КАС України. Крім того, Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для не врахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
Суд виходить з того, що аналізуючи надані документи, пенсійний орган, перш за все, має виходити з їх змісту, а не лише суто з форми. У цьому випадку, орган Пенсійного фонду, переслідуючи в цілому законну мету попередження зловживання громадянами своїми правами та запобігання необґрунтованому призначенню пенсії, при виконанні своїх повноважень повинен діяти обґрунтовано, добросовісно, розсудливо та пропорційно, як це передбачено частиною другою статті 2 КАС України, з тим, щоб не створювати штучних і явно необґрунтованих перешкод для реалізації громадянами їх прав.
Суд зазначає, що не зарахування спірного стажу позивачки буде суперечити принципу правової визначеності, оскільки в п.3.1 Рішення Конституційного Суду України (Справа №1-25/2010 від 29 червня 2010 року) зазначено, що одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.
Принагідно суд зазначає, що частиною третьою статті 44 Закону № 1058-IV передбачено, що органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
Отже, органи Пенсійного фонду України уповноважені самостійно витребовувати у підприємств, установ/ організацій) усі необхідні для вирішення питання про призначення пенсії особі документи, при цьому така вимога передує винесенню рішення щодо призначення пенсії, а не висувається у вже прийнятому рішенні про відмову у призначенні пенсії.
Матеріалами справи підтверджено, що в дослідженому випадку відповідач не скористався правом на збір додаткових документів, на перевірку чи уточнення необхідних обставин.
Щодо доводів ГУ ПФУ в Івано-Франківській області викладених у відзиві на позовну заяву, що врахування до страхового стажу періоду, коли особа отримувала матеріальну допомогу, яка призначалася відповідно до частини першої статті 31 Закону України «Про зайнятість населення», Законом не передбачено, слід врахувати таке.
Законом України від 25.03.2005 «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2005 рік» та деяких інших законодавчих актів України» (далі - Закон №2505-IV) частину 1 статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» доповнено абзацом такого змісту:
«Період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності) та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу».
Зазначеним законом також виключено абзац 5 частини 1 статті 7 та статтю 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», тобто всі норми про матеріальну допомогу по безробіттю.
Разом з тим, частина 4 статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачає, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Відповідно до статті 7 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено такі види забезпечення за цим Законом:
- допомога по безробіттю, у тому числі одноразова її виплата для організації безробітним підприємницької діяльності;
- допомога по частковому безробіттю;
- матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного;
- матеріальна допомога по безробіттю, одноразова матеріальна допомога безробітному та непрацездатним особам, які перебувають на його утриманні;
- допомога на поховання у разі смерті безробітного або особи, яка перебувала на його утриманні.
Отже, законодавець розрізняє такі види допомоги, як допомога по безробіттю, матеріальна допомога по безробіттю та матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного.
Суд встановив, що відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_1 від 25.05.1983 ОСОБА_1 у спірний період з 20.06.2000 по 15.01.2001 отримувала матеріальну допомогу по безробіттю відповідно до п. 1 ст.31 Закону України «Про зайнятість населення» (а.с.24).
Також, в матеріалах справи містяться довідка Верховинської філії Івано-Франкіського обласного центру зайнятості № 111-13.2/29-25 від 22.01.2025, відповідно до якої підтверджено, що ОСОБА_1 дійсно перебувала на обліку в Ферховинській районній філії, як безробітна та отримувала допомогу по безробіттю, зокрема у період з 20.06.2000 по 15.01.2001 (а.с.45).
Суд зазначає, що стаття 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», передбачала, що безробітним, у яких закінчився строк виплати допомоги по безробіттю, матеріальна допомога по безробіттю надається за умови, що середньомісячний сукупний доход на члена сім`ї не перевищує прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Матеріальна допомога по безробіттю надається протягом 180 календарних днів у розмірі 75 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Аналогічні положення містить стаття 31 Закону України від 01.03.1991 № 803-XII «Про зайнятість населення» (в редакції від 13.01.1999; надалі також Закон № 803-XII) - безробітні після закінчення строку виплати допомоги по безробіттю можуть одержувати протягом 180 календарних днів матеріальну допомогу по безробіттю у розмірі до 75 процентів встановленої законодавством мінімальної заробітної плати за умови, що середньомісячний сукупний доход на члена сім`ї не перевищує встановленого законодавством неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.
При цьому, відповідно до пункту «ж» частини першої статті 4 Закону № 803-XII держава гарантує працездатному населенню у працездатному віці в Україні, зокрема включення періоду перепідготовки та навчання нових професій, участі в оплачуваних громадських роботах, одержання допомоги по безробіттю та матеріальної допомоги по безробіттю до загального трудового стажу, а також до безперервного трудового стажу.
Аналізуючи вищенаведені положення, суд дійшов висновку, що на момент отримання позивачем матеріальної допомоги по безробіттю правові норми передбачали зарахування періоду отримання такої до загального трудового стажу.
З огляду на викладене суд вважає, що наявні підстави для зарахування до страхового стажу період отримання позивачкою матеріальної допомоги по безробіттю з 20.06.2000 по 15.01.2001.
Оцінивши наявні у справі докази, суд робить висновок, що відповідач, приймаючи рішення від 28.05.05.2025 № 092250007887 про відмову в призначенні пенсії за віком зробив передчасний висновок про неможливість врахування позивачці до страхового стажу періодів її роботи відповідно трудової книжки від 25.05.1983 серії НОМЕР_1 та періоду догляду за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку.
Варто зазначити, що відповідно до форми РС-право позивачці зараховано до страхового стажу періоди роботи з 07.09.1994 по 06.09.1997, з 22.12.1999 по 18.09.2000,з 01.04.2006 по 30.04.2006, з 20.07.2006 по 15.07.2007, з 10.09.2007 по 11.10.2007, з 01.05.2008 по 31.05.2008, з 31.07.2008 по 25.09.2008, з 01.10.2008 по 30.10.2008, з 09.12.2008 по 01.09.2009, з 05.01.2010 по 27.02.2010 , з 01.03.2010 по 31.03.2010, з 01.06.2010 по 30.06.2010, з 01.09.2010 по 06.09.2010, з 28.10.2010 по 22.09.2011, а тому підстав для зобов`язання ГУ ПФУ в Сумській області врахувати вказані періоди до страхового стажу позивачки немає.
Також суд зазначає, що відповідно до записів №25-26 трудової книжки № НОМЕР_4 позивачка працювала робітником в Путиліському лісництві у період з 02.04.2008 по 31.05.2008, проте у матеріалах справи відсутні докази про період роботи позивачки з 25.02.2008 по 01.04.2008, тому вказаний період також не підлягає врахуванню до страхового стажу позивачки.
Відтак, суд дійшов висновку, що підлягають зарахуванню до страхового стажу позивачки періоди роботи з 25.05.1983 по 10.11.1983, з 10.11.1983 по 03.05.1984, з 02.07.1984 по 06.09.1994, з 07.09.1997 по 18.11.1998, з 22.11.1999 по 21.12.1999, 31.03.2006, з 01.05.2006 по 01.06.2006, з 02.04.2008 по 30.04.2008, з 23.12.2009 по 04.01.2010, 28.02.2010, з 01.04.2010 по 31.05.2010, з 01.07.2010 по 30.08.2010, 23.09.2011, а також період здійснення догляду за дитиною ІНФОРМАЦІЯ_3 , до досягнення нею 3-х річного віку, а рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 28.05.05.2025 № 092250007887 слід визнати протиправним та скасувати.
Водночас суд зазначає, що дискреційні повноваження - це комплекс прав і зобов`язань представників влади як на державному, так і на регіональному рівнях, у тому числі представників суспільства, яких уповноважили діяти від імені держави чи будь-якого органу місцевого самоврядування, що мають можливість надати повного або часткового визначення і змісту, і виду прийнятого управлінського рішення.
Тобто дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.
Суд зауважує, що у випадку, коли закон встановлює повноваження суб`єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд зобов`язує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. У випадку, коли ж суб`єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення) з урахуванням встановлених судом обставин, оскільки адміністративний суд не вправі перебирати на себе повноваження суб`єкта публічної адміністрації, реалізуючи за нього процедурні дії, ухвалювати рішення чи проводити адміністративну процедуру.
Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових та службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
При цьому, згідно з частиною четвертою статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
За приписами вказаної норми у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.
Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання суб`єктом звернення усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.
Отже, зобов`язання судовим рішенням суб`єкта владних повноважень до вчинення конкретних дій (прийняття конкретних рішень) можливе, за загальним правилом, лише за умови почергового встановлення судом двох обставин: позивач на момент звернення до відповідного суб`єкта владних повноважень забезпечив виконання всіх без винятку вимог закону для отримання конкретного рішення; зобов`язання суб`єкта владних повноважень розглянути повторно звернення позивача з урахуванням висновків суду є недоцільним (об`єктивно встановлено безальтернативність рішення суб`єкта владних повноважень, яке може бути прийняте за встановлених судом обставин у конкретній справі).
Відтак, критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату та наявність у суб`єкта владних повноважень права діяти при прийнятті рішення на власний розсуд.
Тобто, адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, і вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення з урахуванням обставин конкретної справи. Перебирання непритаманних суду повноважень державного органу не відбувається за відсутності обставин для застосування дискреції.
Разом з тим, суд зауважує таке.
У справі, яка розглядається, суд встановив, що для прийняття рішення за результатами поданої позивачкою заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом пенсійного органу визначено ГУ ПФУ в Сумській області, рішенням якого позивачці відмовлено в призначенні пенсії.
Відповідно до ч.2 ст. 9 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Оскільки матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про відсутність можливості у відповідача прийняти обґрунтоване та законне рішення у формі, передбаченій чинним законодавством, а також враховуючи те, що призначення, перерахунок та виплата пенсії є дискреційними повноваженнями пенсійного органу, суд дійшов висновку, що з метою захисту порушеного права позивача слід зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області, як орган, який за принципом екстериторіальності уповноважений на вирішення питання щодо призначення пенсії позивачки, зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи відповідно до трудової книжки від 25.05.1983 серії НОМЕР_1 з 25.05.1983 по 10.11.1983, з 10.11.1983 по 03.05.1984, з 02.07.1984 по 06.09.1994, з 07.09.1997 по 18.11.1998, з 22.11.1999 по 21.12.1999, 31.03.2006, з 01.05.2006 по 01.06.2006, з 02.04.2008 по 30.04.2008, з 23.12.2009 по 04.01.2010, 28.02.2010, з 01.04.2010 по 31.05.2010, з 01.07.2010 по 30.08.2010, 23.09.2011, період отримання матеріальної допомоги по безробіттю з 20.06.2000 по 15.01.2001, а також період здійснення догляду за дитиною ІНФОРМАЦІЯ_3 , до досягнення нею 3-х річного віку та повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком від 20.05.2025 та прийняти відповідне рішення з врахуванням висновків суду.
Щодо позовних вимог зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області після передачі засобами програмного забезпечення електронної пенсійної справи від Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, нарахувати та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 02.04.2025, суд зазначає наступне.
Оскільки судовому захисту підлягають порушені права чи інтереси особи, а не ті, що можливо/ймовірно будуть порушені у майбутньому, у задоволенні цих позовних вимог слід відмовити, як передчасних.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Підсумовуючи викладене, даний позов підлягає частковому задоволенню.
З приводу розподілу судових витрат суд зазначає, що відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Отже, до стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, за рахунок бюджетних асигнувань, на користь ОСОБА_1 належать судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 798,72 грн (60%), понесення яких підтверджується квитанцією від 03.02.2026, яка міститься серед матеріалів справи. 
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 

ВИРІШИВ:
Позов задовольнити частково. 
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 28.05.2025 №092250007887.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області (код ЄДРПОУ 21108013, вул. Степана Бандери, 43, м. Суми) зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_1 ) періоди роботи відповідно до трудової книжки від 25.05.1983 серії НОМЕР_1 з 25.05.1983 по 10.11.1983, з 10.11.1983 по 03.05.1984, з 02.07.1984 по 06.09.1994, з 07.09.1997 по 18.11.1998, з 22.11.1999 по 21.12.1999,, 31.03.2006, з 01.05.2006 по 01.06.2006, з 02.04.2008 по 30.04.2008, з 23.12.2009 по 04.01.2010, 28.02.2010, з 01.04.2010 по 31.05.2010, з 01.07.2010 по 30.08.2010, 23.09.2011, період отримання матеріальної допомоги по безробіттю з 20.06.2000 по 15.01.2001, а також період здійснення догляду за дитиною ІНФОРМАЦІЯ_3 , до досягнення нею 3-х річного віку та повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком від 20.05.2025 та прийняти відповідне рішення з врахуванням висновків суду.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити. 
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (код ЄДРПОУ 21108013, вул. Степана Бандери, 43, м. Суми) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_1 ) сплачений судовий збір в розмірі 798,72 грн (сімсот дев`яносто вісім гривень сімдесят дві копійки).
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статей 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя   Гомельчук С.В.