Справа № 766/2861/26
н/п 2/766/8593/26

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.06.2026 року Херсонський міський суд Херсонської області у складі:
головуючого судді Майдан С.І.,
за участю секретаря Кирпиченко І.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про зміну способу стягнення аліментів,
в с т а н о в и в:
09.03.2026 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просить замінити спосіб стягнення аліментів, встановлений рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 20.06.2011 року, в розмірі 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, та надалі стягувати на її користь з відповідача ОСОБА_3 аліменти на доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у частці від заробітку (доходу) у розмірі 1/4 частини від усіх видів його доходів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, змінивши стягнення з дня набрання ухваленим у цій справі судовим рішенням. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 20.06.2011 року з відповідача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , були стягнуті аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 05.04.2011, до досягнення повноліття. Змінами до ч. 2 ст. 182 СК України, які було внесено Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17.05.2017 № 2037-VIII, було збільшено мінімальний розмір аліментів з 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З метою виконання вказаного рішення суду 09.01.2012 було видано виконавчий лист, який перебуває на виконанні в Корабельному відділі державної виконавчої служби у м. Херсоні ПМУМЮ (м. Одеса). Позивач зазначає, що розмір аліментів, визначений раніше судом, не відповідає потребам доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на сьогоднішній день, оскільки за останні роки значно зросли ціни на всі товари та всі послуги, необхідні для належного утримання дитини, а також витрат, пов`язаних з навчанням та розвитком дитини. Крім того, донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , протягом останніх років постійно хворіла, у зв`язку з чим неодноразово проходила стаціонарне медичне лікування у лікарняних закладах, на підтвердження чого позивач надала копії медичних документів. Все це свідчить про істотне збільшення потреб дитини порівняно з часом ухвалення попереднього рішення про стягнення аліментів, у зв`язку з чим визначений раніше розмір аліментів є недостатнім для забезпечення належного рівня життя та розвитку дитини. Водночас відповідач ОСОБА_3 є особою працездатного віку, проходить військову службу у підрозділі Державної спеціальної служби транспорту Міністерства оборони України має задовільний стан здоров`я, а також має об`єктивну можливість виплачувати аліменти на користь позивача ОСОБА_1 на утримання дитини в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.
Ухвалою суду від 25.03.2026 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
Ухвалою суду від 03.06.2026 року ухвалено провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.
Позивачка та її представник в судове засідання не з`явилися, представник позивача надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивачки, наполягав на задоволенні позовних вимог. Позивачка надала згоду на ухвалення заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, відзиву на позов суду не надав. Заяв, клопотань до суду не надходило.
За таких обставин, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутність сторін, враховуючи відсутність заперечення позивача на заочний розгляд справи, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів в порядку ст. ст.280, 281 ЦПК України.
У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка є невід`ємною частиною національного законодавства держави Україна, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.
Принцип справедливості судового розгляду в окремих рішеннях Європейського Суду з прав людини трактується як належне відправлення правосуддя, право на доступ до правосуддя, рівність сторін, змагальний характер судового розгляду справи, обґрунтованість судового розгляду тощо.
Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
За змістом ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ч. 1 ст. 82 ЦПК України).
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
У свою чергую, критерії належності, допустимості, достовірності та достатності доказів регламентовані ст.ст. 77-80 ЦПК України.
Згідно із ч.ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Судом встановлено, що згідно актового запису про народження № , складеного 01.09.2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Комсомольського районного управління юстиції у м. Херсоні , батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вказані ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .
Рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 20.06.2011 за єдиним унікальним номером судової справи № 2-1888/11 частково задоволено позов ОСОБА_1 та розірвано шлюб, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , зареєстрований міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції Херсонської області, актовий запис про шлюб 591, залишено проживати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , стягнуто з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 05.04.2011, до досягнення повноліття. 
Згідно Акту-Довідки ОСББ «Комаров-4», судом встановлено фактичне проживання дитини з матір`ю від 06.12.2025 року за адресою: АДРЕСА_1 .
Встановлені судом сімейні правовідносини щодо способу виконання батьками обов`язку утримувати дітей, регулюються Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, протоколами до неї, Конвенцією Організації Об`єднаних Націй про права дитини 1989 року, Сімейним кодексом України, іншими актами законодавства, прийнятими у їх відповідності.
Так, згідно із ст. 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою.
Статтею 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають із вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.
Згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини 1989 року, батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (ч.ч. 8 та 9 ст. 7 СК України).
Чинний СК України ґрунтується на принципі рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (ч.ч. 1 та 2 ст. 141 СК України).
Частиною 2 ст. 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
У ч. 1 ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Чинний СК України передбачає зміну способу стягнення аліментів, визначеного за рішенням суду (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження за положеннями ст. 192 СК України, зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).
За змістом ч.ч. 1 і 2 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.
Сплата аліментів при визначеному новому способі проводиться з дня набрання рішення законної сили (пункт 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»).
Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 є батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на якого, відповідно до норм СК України, покладений обов`язок утримувати свою доньку до досягнення нею повноліття.
Суд підкреслює, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Будь-які докази на підтвердження незадовільного стану здоров`я відповідача ОСОБА_3 чи наявності в нього на утриманні інших малолітніх, неповнолітніх дітей, або ж непрацездатних членів сім`ї, у матеріалах цієї справи відсутні. Судом не здобуто також доказів з приводу наявності у сторін у справі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, або ж придбання ними нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів.
Беручи до уваги аргументи стосовно того, що витрати сім`ї позивача ОСОБА_1 , з якою проживає неповнолітня донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , змінилось у зв`язку із підвищенням вартості продуктів харчування, одягу, взуття, засобів гігієни, лікарських препаратів, а також з витратами, пов`язаними з навчанням та розвитком дитини, придбання навчального приладдя, підручників, канцелярських товарів, відтак потребує матеріальної підтримки, натомість, відповідач ОСОБА_3 зобов`язаний утримувати свою доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до досягнення нею повноліття, а тому, раніше визначений судом розмір аліментів в розмірі 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (з урахуванням змін до ч. 2 ст. 182 СК України) є недостатнім для задоволення всіх потреб дитини, що у сукупності дає суду підстави для зміни способу стягнення аліментів на доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Таким чином, вирішуючи цей спір, суд, враховує обов`язок обох батьків утримувати вказану дочку до її повноліття, розмір гарантованого законодавством України прожиткового мінімуму для вказаної дочки відповідного віку, та те, що відповідач ОСОБА_3 здорова, працездатна особа та має можливість надавати матеріальну допомогу, доказів зворотного зазначеним відповідачем суду не надано, тоді як вказана донька потребує такої допомоги, а тому, вважає можливим визначити аліменти на вказану дочку в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходів) відповідача ОСОБА_3 , але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму доходів громадян на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня набрання законної сили даним рішенням і до досягнення дитиною повноліття, змінивши спосіб стягнення аліментів, визначений заочним рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 20.06.2011 за єдиним унікальним номером судової справи 2-1888/11.
Водночас, суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам у справі, що у відповідності до приписів ст.ст. 192, 201 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Суд також враховує, що, як неодноразово вказував Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення від 09.12.1994 у справі «Ruiz Toriya v. Spaine», серія A № 303-A, параграф 29-30).
Відповідно до ч. 1, п.п. 1, 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
В силу ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору за пред`явлення позовної заяви до суду із вимогою майнового характеру (про зміну способу стягнення аліментів на дитину) на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», то на підставі ч.ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України, судові витрати у справі у вигляді необхідності справляння судового збору підлягають до стягнення на користь держави з відповідача, пропорційно до задоволених позовних вимог.
Доказів понесення сторонами у справі інших судових витрат, пов`язаних з її розглядом, матеріали цієї справи не містять.
Керуючись статтями 4-5, 10, 12-13, 77-81, 89-90, 95, 133, 141, 209-211, 247, 258-259, 263-265, 268, 274-275, 279 ЦПК України, суд, -
вирішив:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зміну способу стягнення аліментів на дитину - задовольнити.
Змінити спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 20.06.2011 року за цивільною справою № 2-1888/11, та стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , аліменти на доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , у частці від заробітку (доходу) у розмірі 1/4 частини з усіх його видів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи таке стягнення з дня набрання цим рішенням законної сили, і до досягнення вказаною дочкою повноліття.
Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь держави судовий збір у розмірі 1 331,20 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд –якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Херсонської області в порядку ст. 355 ЦПК України.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подана заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення виготовлено 08.06.2026 року.

Суддя	С. І. Майдан