ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Симона Петлюри, 16/108, м. Київ, 01032, тел. (044) 235-95-51, е-mail: inbox@ko.arbitr.gov.ua

ДОДАТКОВЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" червня 2026 р.  м. Київ Справа № 911/904/26 

Господарський суд Київської області у складі судді Зайця Д.Г., розглянувши заяву ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СК ЕНЕРДЖІ ГРУП» б/н від 01.06.2026 року (вх. №4909 від 01.06.2026) про ухвалення додаткового рішення у справі №911/904/26 
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СК ЕНЕРДЖІ ГРУП», м. Київ 
до Управління гуманітарного розвитку виконавчого комітету Гірської сільської ради Бориспільського району Київської області, с. Гора, Бориспільський район, Київська область 
про стягнення заборгованості 

без виклику представників учасників справи 

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Рішенням Господарського суду Київської області від 29.05.2026 року у справі №911/904/26 вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «СК ЕНЕРДЖІ ГРУП» до Управління гуманітарного розвитку виконавчого комітету Гірської сільської ради Бориспільського району Київської області про стягнення заборгованості задоволено повністю. Стягнуто з Управління гуманітарного розвитку виконавчого комітету Гірської сільської ради Бориспільського району Київської області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СК ЕНЕРДЖІ ГРУП» 144596 (сто сорок чотири тисячі) грн. 23 коп. основного боргу, 6536 (шість тисяч п`ятсот тридцять шість) грн. 54 коп. пені, 1445 (одну тисячу чотириста сорок п`ять) грн. 95 коп. інфляційних втрат, 653 (шістсот п`ятдесят три) грн. 66 коп. 3% річних, 1664 (одну тисячу шістсот шістдесят чотири) грн. 00 коп. витрат зі сплати судового збору. 
До суду через систему «Електронний суд» від ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СК ЕНЕРДЖІ ГРУП» надійшла заява б/н від 01.06.2026 року (вх. №4909 від 01.06.2026) про ухвалення додаткового рішення у справі №911/904/26, відповідно до якої, позивач просить суд ухвалити додаткове рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 15000,00 грн.
Ухвалою суду від 02.06.2026 року прийнято до розгляду заяву ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СК ЕНЕРДЖІ ГРУП» б/н від 01.06.2026 року (вх. №4909 від 01.06.2026) про ухвалення додаткового рішення у справі №911/904/26, вирішено здійснювати розгляд вказаної заяви без виклику сторін за наявними матеріалами.
До суду через систему «Електронний суд» від Управління гуманітарного розвитку виконавчого комітету Гірської сільської ради Бориспільського району Київської області надійшли заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення б/н від 01.06.2026 року (вх. №9526/26 від 01.06.2026). 
Відповідно до п. 3 ч. 1, ч. 3 ст. 244 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.
Розглянувши заяву ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СК ЕНЕРДЖІ ГРУП» б/н від 01.06.2026 року (вх. №4909 від 01.06.2026) про ухвалення додаткового рішення у справі №911/904/26 про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу у сумі 15000,00 грн., судом встановлено наступне.
Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Розмір витрат, пов`язаних з проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів та вчиненням інших дій, пов`язаних з розглядом справи чи підготовкою до її розгляду, встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів (ч. 2 ст. 128 ГПК України).
Згідно ч. 8 ст. 129 ГПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. 
Оскільки, у процедурі спрощеного провадження стадія судових дебатів відсутня, то вимога ч. 8 ст. 129 ГПК України про подання доказів щодо розміру понесених судових витрат до закінчення судових дебатів не може розповсюджуватися на сторін у справі, яка розглядається у спрощеному провадженні. Водночас, в даному випадку до правовідносин сторін підлягає застосуванню інша вимога ч. 8 ст. 129 ГПК України про подання доказів щодо розміру понесених судових витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.
Відповідну заяву, в порядку частини 8 т. 129 ГПК України, позивач зробив безпосередньо у тексті позовної заяви, зазначивши, що орієнтовний розмір витрат на професійну правничу допомогу складає 15000,00 грн., та повідомив, що докази понесення адвокатських витрат будуть надані у строк, визначений ч. 8 ст. 129 ГПК України. 
Судом встановлено, що позивачем заяву про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат у справі №911/904/26 подано до суду 01.06.2026. 
Таким чином, позивачем дотримано вимоги ч. 8 ст. 129 ГПК України.
Розглянувши заперечення Управління гуманітарного розвитку виконавчого комітету Гірської сільської ради Бориспільського району Київської області б/н від 01.06.2026 року (вх. №9526/26 від 01.06.2026) на заяву про ухвалення додаткового рішення, судом встановлено, що відповідач, не погоджуючись із заявленим розміром витрат на правничу допомогу, вважаючи його надмірним та неспівмірним із складністю справи та фактичним обсягом виконаної адвокатом роботи, просить зменшити його до 3000,00 грн. 
Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 16 ГПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Згідно ч. 1 ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Частиною 2 ст. 126 ГПК України встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. 
Згідно ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Системний аналіз наведених вище норм законодавства дозволяє зробити такі висновки: договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені у частині другій статті 27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність"); за своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України; як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару; адвокатський гонорар може існувати в двох формах фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв (висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у п. п. 130-131 постанови від 16.11.2022 у справі №922/1964/21); адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як положеннями цивільного права, так і Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"; відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 зауважила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
Згідно ч. ч. 3, 4 ст. 126 ГПК України, для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. 
Як вбачається з матеріалів справи, 16.02.2026 між Товариством з обмеженою відповідальністю «СК ЕНЕРДЖІ ГРУП» (за договором – клієнт) та Касіяненко Іриною Вікторівною (за договором – адвокат) укладено Договір №44 про надання професійної правничої допомоги (далі – Договір), згідно п. 1.1 якого, адвокат зобов`язується надавати клієнту правничу допомогу в рамках господарського судочинства у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СК ЕНЕРДЖІ ГРУП» до Управління гуманітарного розвитку виконавчого комітету Гірської сільської ради Бориспільського району Київської області про стягнення заборгованості. Згідно п. 3.3 Договору, клієнт зобов`язується оплачувати послуги адвоката в порядку та на умовах, визначених вказаним Договором. 
Згідно п. 4.1 Договору, винагорода адвоката за надані послуги і порядок компенсації витрат узгоджується сторонами на підставі Додаткової угоди №1 до вказаного Договору.
Відповідно до п. 1.1 та 1.4 Додаткової угоди (укладеної між Товариством з обмеженою відповідальністю «СК ЕНЕРДЖІ ГРУП» та Касіяненко Іриною Вікторівною) від 16.02.2026 №1 до Договору від 16.02.2026 №44 про надання професійної правничої допомоги, винагорода адвокату за надані за Договором послуги визначається у фіксованому розмірі і не залежить від кількості годин, витрачених адвокатом на надання таких послуг, та складає 15000,00 грн. Факт надання відповідних послуг з боку адвоката засвідчується Актами прийому-передачі послуг, які є невід`ємною частиною Договору. 
В якості доказів надання юридичних послуг та понесених витрат на правову допомогу у сумі 15000,00 грн. до матеріалів справи долучено Договір про надання професійної правничої допомоги №44 від 16.02.2026, Додаткову угоду №1 від 16.02.2026 до Договору №44 від 16.02.2026, Акт прийому-передачі наданих послуг б/н від 01.06.2026 за Договором №44 від 16.02.2026, платіжну інструкцію №461176 від 01.06.2026 про оплату послуг адвоката, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №000442 від 17.08.2018, ордер №1805201 від 30.03.2026. 
З доданого до матеріалів справи Акту прийому-передачі наданих послуг б/н від 01.06.2026 за Договором №44 від 16.02.2026 вбачається, що адвокат Касіяненко Ірина Вікторівна надала, а позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «СК ЕНЕРДЖІ ГРУП» прийняло юридичні послуги, загальна вартість яких складає 15000,00 грн. Зазначений акт підписано представниками обох сторін, у вказаному акті наведено: загальну вартість наданих послуг; строк і результат їх надання; номер судової справи, в якій надано послуги; засвідчено відсутність претензій сторін. 
Отже, наявними в матеріалах справи доказами підтверджуються обставини надання позивачу адвокатом професійної правничої допомоги, у зв`язку з чим, зазначені витрати є витратами на професійну правничу допомогу та, відповідно, є судовими витратами в розумінні ст. 123 ГПК України. 
Згідно ч. 5 ст. 126 ГПК України, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.
Суд враховує, що у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 наведено висновок, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою - сьомою та дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу".
Верховним Судом у постанові від 03.10.2019 року у справі №922/445/19 зазначено, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 4 ст. 129 ГПК України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Відповідно до ч. 5 ст. 129 ГПК України, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку / дії / бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Такі критерії як обґрунтованість, пропорційність, співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката суд має враховувати як відповідно до частини четвертої статті 126 ГПК України, так і відповідно до частини п`ятої статті 129 цього Кодексу.
Отже, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правничу допомогу.
У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні витрат, понесених нею на правничу допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. 
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, у постановах Верховного Суду від 01.08.2019 у справі №915/237/18, від 24.10.2019 у справі №905/1795/18, від 17.09.2020 у справі №904/3583/19.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, встановленого ч. 4 ст. 129 ГПК України, визначено також ч.ч. 6, 7, 9 ст. 129 ГПК України. Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч.ч. 5-7, 9 ст. 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
Крім того, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також, критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited"проти України", рішення у справі "Баришевський проти України", рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України", рішення у справі "Двойних проти України", рішення у справі "Меріт проти України").
Отже, для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача відповідно до положень ст.ст. 126, 129 ГПК України, має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір цих витрат є розумним та виправданим. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи та витрачений адвокатом час.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12.05.2020 року у справі №904/4507/18.
Таким чином, беручи до уваги рівень складності правовідносин у справі, обсяг підготовлених та поданих до суду позивачем заяв та матеріалів, їх значення для вирішення спору, з урахуванням критеріїв розумності розміру адвокатських витрат, а також, враховуючи подані відповідачем заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення, суд дійшов висновку, що заявлений Товариством з обмеженою відповідальністю «СК ЕНЕРДЖІ ГРУП» до стягнення розмір витрат на правничу допомогу, є необґрунтованим та непропорційним до предмета спірних правовідносин. 
Судом враховано, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалене рішення, понесених збитків, але й спонукання боржника утримуватися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів позивача (аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 24.01.2022 у справі №911/2737/17 та від 21.10.2021 у справі №420/4820/19).
Водночас, стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.
Викладене, на думку суду, свідчить, що покладення на Управління гуманітарного розвитку виконавчого комітету Гірської сільської ради Бориспільського району Київської області витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 15000,00 грн. є надмірним. 
За таких обставин, встановивши невідповідність заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу вимогам щодо співмірності, обґрунтованості та пропорційності до предмету спору, враховуючи, що розгляд справи здійснено за правилами спрощеного позовного провадження, відповідачем позов визнано, позивачем відповідь на відзив не подавалась, суд дійшов висновку про зменшення цих сум до 50%. 
Керуючись ст.ст. 126, 129, 234, 240, 244 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд 
УХВАЛИВ:
1. Заяву ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СК ЕНЕРДЖІ ГРУП» б/н від 01.06.2026 року (вх. №4909 від 01.06.2026) про ухвалення додаткового рішення у справі №911/904/26 задовольнити частково. 
2. Стягнути з Управління гуманітарного розвитку виконавчого комітету Гірської сільської ради Бориспільського району Київської області (08324, Київська обл., Бориспільський р-н, село Гора, вул. Центральна, будинок 5, код ЄДРПОУ 44070248) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СК ЕНЕРДЖІ ГРУП» (01024, місто Київ, вул. Шовковична, будинок 30-А, офіс 23, код ЄДРПОУ 43801489) 7500 (сім тисяч п`ятсот) грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу. 
3. Видати наказ після набрання додатковим рішенням законної сили.

Додаткове рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом 20 днів з дня складення повного тексту рішення шляхом подання апеляційної скарги до Північного апеляційного господарського суду відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України з урахуванням п. 17.5 Розділу ХІ Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.  

Суддя Д.Г. Заєць