ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.06.2026  м.Дніпро Справа № 908/2089/25

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Дарміна М.О.(доповідач),
суддів: Чус О.В., Кощеєва І.М.

розглянувши в порядку письмового провадження без виклику (повідомлення) сторін апеляційну скаргу Головного управління статистики у Запорізькій області на рішення Господарського суду Запорізької області від 03.12.2025 та додаткове рішення Господарського суду Запорізької області від 15.12.2025 (суддя Науменко А.О.) у справі № 908/2089/25
за позовом: Головного управління статистики у Запорізькій області (просп. Соборний, 75, м. Запоріжжя, 69002; ідентифікаційний код юридичної особи 02360576)
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Рекламно-видавниче агентство «ПРОСВІТА» (просп. Соборний, 75, м. Запоріжжя, 69002; ідентифікаційний код юридичної особи 25480283)
про стягнення 41 544 грн 96 коп.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції:

Головне управління статистики у Запорізькій області (далі - позивач, ГУС) звернулося до Господарського суду Запорізької області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Рекламно-видавниче агентство «ПРОСВІТА» (далі - відповідач, ТОВ «РВА «Просвіта») про стягнення заборгованості з відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю у сумі 41 544 грн 96 коп.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у зв`язку з укладенням договорів оренди між сторонами були укладені три договори про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю: № 3592/д-1/н від 05.12.2016, № 3459/д-1/н від 17.04.2017 та № 12/1-3915/д-1/н від 28.10.2021. Листом від 20.06.2025 № 15-15/35/25 позивач направив відповідачу рахунки-фактури та акти виконаних робіт за період з листопада 2024 по червень 2025 року на загальну суму 61 877,86 грн. Оскільки вказані рахунки протягом семи днів після отримання оплачені не були, станом на 08.07.2025 у відповідача наявна заборгованість за комунальні послуги із теплопостачання у сумі 41 544,96 грн (61 877,86 - 20 332,90 грн, стягнутих рішенням суду у справі № 908/907/25).
Рішенням Господарського суду Запорізької області від 03.12.2025 закрито провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення 36 297 грн 92 коп. заборгованості. В іншій частині позову відмовлено.
Додатковим рішенням Господарського суду Запорізької області від 15.12.2025 стягнуто з Головного управління статистики у Запорізькій області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Рекламно-видавниче агентство «ПРОСВІТА» 1 136 грн 68 коп. витрат на професійну правничу допомогу.
Приймаючи оскаржуване рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що рішенням Господарського суду Запорізької області від 04.06.2025 у справі № 908/907/25 у задоволенні позову ГУС до ТОВ «РВА «Просвіта» в частині стягнення заборгованості з теплопостачання у розмірі 31 528,67 грн було відмовлено через недоведеність позовних вимог. У справі № 908/2089/25 позивачем заявлено до стягнення 41 544,96 грн за послуги теплопостачання за тими ж договорами, з яких 31 528,67 грн - за той же період, що і у справі № 908/907/25, та додатково 10 016,96 грн за березень-травень 2025 року. В обґрунтування позову покладено аналогічний розрахунок вартості послуги з теплопостачання. Суд дійшов висновку, що із наданого позивачем розрахунку не вбачається можливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи, оскільки позовні вимоги не містять обґрунтування періоду нарахування послуги з теплопостачання, вихідних даних та методики розрахунку. В частині суми 31 528,67 грн суд закрив провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 231 ГПК України у зв`язку з наявністю рішення, що набрало законної сили, у справі № 908/907/25. Щодо суми 4 769,25 грн за березень-травень 2025 року суд встановив, що відповідач добровільно сплатив цю заборгованість, у зв`язку з чим закрив провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України через відсутність предмета спору. В іншій частині позову щодо стягнення 5 247,04 грн суд відмовив через недоведеність позовних вимог.
Приймаючи додаткове рішення, суд першої інстанції, встановивши факт надання адвокатом Трачук Н.І. професійної правничої допомоги відповідачу та сплату 9 000 грн, з урахуванням принципів співмірності та розумності, а також часткового задоволення позову (відмова у позові лише в частині 5 247,04 грн), задовольнив клопотання відповідача частково та стягнув витрати пропорційно - у сумі 1 136 грн 68 коп.

Підстави, з яких порушено питання про перегляд судового рішення та узагальнені доводи апеляційної скарги:

Головне управління статистики у Запорізькій області, не погоджуючись із рішенням Господарського суду Запорізької області від 03.12.2025 та додатковим рішенням від 15.12.2025 у справі № 908/2089/25, подало апеляційну скаргу, в якій просить: рішення Господарського суду Запорізької області від 03.12.2025 та додаткове рішення від 15.12.2025 у справі № 908/2089/25 скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягнути з ТОВ «РВА «Просвіта» (код ЄДРПОУ 22157015) на користь ГУС (код ЄДРПОУ 02360576) заборгованість з відшкодування витрат балансоутримувача у сумі 36 775 грн 71 коп., судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 3 633 грн 60 коп. та судовий збір за подання позовної заяви у сумі 2 422 грн 40 коп.

Узагальнення доводів апеляційної скарги:

Апеляційна скарга обґрунтована наступним:
Позивач вважає, що суд першої інстанції безпідставно закрив провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 175 ГПК України щодо суми 31 528,67 грн, оскільки підстави позову у справі № 908/2089/25 не є тотожними підставам позову у справі № 908/907/25. Зокрема, у справі № 908/907/25 позивач не надавав рахунків-фактур та актів виконаних робіт, що стало однією з підстав для відмови у позові, тоді як у справі № 908/2089/25 листом від 20.06.2025 № 15-15/35/25 на адресу відповідача були направлені рахунки-фактури та акти виконаних робіт за період з листопада 2024 по червень 2025 року на загальну суму 61 877,86 грн. Таким чином, позивач звертаючись до суду у липні 2025 року обґрунтовував свої позовні вимоги підставами, які були відсутні при розгляді справи № 908/907/25, що виключає тотожність підстав позовів. Апелянт посилається на висновки Великої Палати Верховного Суду щодо критеріїв подібності правовідносин, викладені у постановах від 27.03.2018 у справі № 910/17999/16, від 25.04.2018 у справі № 925/3/17, від 19.05.2020 у справі № 910/719/19 та інших.
Крім того, апелянт зазначає, що суд першої інстанції допустив суперечності у рішенні, оскільки, обґрунтовуючи підстави для закриття провадження у справі щодо суми 31 528,67 грн, одночасно здійснив аналіз правовідносин за той же період, посилаючись на недоведеність позовних вимог, що є недопустимим при вирішенні питання про закриття провадження.
Щодо відмови у задоволенні позовних вимог у сумі 5 247,04 грн апелянт зазначає, що суд не врахував вимоги ст. 73 ГПК України, згідно з якою доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи. Позивач надав до суду розрахунок вартості послуг з теплопостачання із зазначенням загальної опалювальної площі будівлі 7 618,2 кв.м, а плата за теплопостачання відповідно до умов договорів нараховується пропорційно орендованій площі. Відповідач, посилаючись на неможливість перевірки правильності розрахунків та стверджуючи, що опалювальна площа фактично становить 9 600,2 кв.м, не надав жодного доказу на підтвердження цієї площі, а в матеріалах справи площа у розмірі 9 600,2 кв.м взагалі не значиться. Апелянт посилається на ст. 74 ГПК України, зазначаючи, що саме відповідач несе ризик настання наслідків невчинення процесуальних дій, оскільки за весь період розгляду справи жодного разу не клопотав перед судом про витребування від позивача документального підтвердження опалювальної площі будівлі, методики та вихідних даних розрахунку.
Апелянт також зазначає, що суд першої інстанції безпідставно послався на те, що відповідачем проведено розрахунок спожитої теплової енергії від транзитних трубопроводів, а позивач не вніс зміни до договорів щодо зміни методу розрахунку. Питання відключення відповідача від централізованого опалення орендованих приміщень не було предметом розгляду справи, суд не аналізував та не встановлював факту такого відключення, не надав правової оцінки акту виконаних робіт від 16.10.2024, підписаному в односторонньому порядку генеральним директором ТОВ «РВА «Просвіта». Суд не врахував відповідь на відзив, в якій зазначено, що відповідач жодного разу не звертався до позивача із проєктом додаткової угоди про внесення змін до договорів в частині зменшення або звільнення від сплати за теплопостачання, а також не звертався до суду із позовом про визнання укладеною такої додаткової угоди.
При цьому суд жодного разу не зобов`язував позивача надати обґрунтування періоду нарахування послуги з теплопостачання, вихідних даних та методики розрахунку, хоча ухвалою від 19.11.2025 зобов`язав сторони надати лише остаточні розрахунки спірних сум та письмові пояснення щодо правової природи заявлених до стягнення сум, що позивач виконав 21.11.2025.
Щодо додаткового рішення від 15.12.2025 апелянт зазначає, що платіжна інструкція АТ «Укрсиббанк» від 30.07.2025 № @2PL833711, якою підтверджується оплата правничої допомоги, не містить доказів того, що платником за надані послуги було саме ТОВ «РВА «Просвіта», оскільки в графі «платник» зазначено фізичну особу - ОСОБА_1 , а не юридичну особу - відповідача. Відповідно до Інструкції «Про безготівкові розрахунки в національній валюті користувачів платіжних послуг», затвердженої постановою Правління НБУ від 29.07.2022 № 163, платником є особа, з рахунку якої ініціюється платіжна операція, а платник фактичний зазначається окремо. Вказана платіжна інструкція не містить відомостей про фактичного платника, що виключає правові підстави для стягнення з позивача витрат на правничу допомогу. Апелянт посилається на постанову Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, згідно з якою суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність.

Узагальнені доводи інших учасників провадження у справі:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Рекламно-видавниче агентство «ПРОСВІТА» не скористалося правом подати відзив на апеляційну скаргу, що відповідно до частини 3 статті 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді:

Згідно до протоколу автоматичного розподілу судової справи від 16.12.2025 у даній справі визначена колегія суддів у складі: головуючий, доповідач суддя Дармін М.О., судді: Чус О.В., Кощеєв І.М.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 05.01.2026р. витребувано у Господарського суду Запорізької області матеріали справи № 908/2089/25.
14.01.2026р. матеріали справи № 908/2089/25 надійшли до Центрального апеляційного господарського суду.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 11.02.2026р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного управління статистики у Запорізькій області на рішення Господарського суду Запорізької області від 03.12.2025 та додаткове рішення від 15.12.2025 у справі № 908/2089/25, для розгляду у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників у справі.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, підтверджено матеріалами справи і не оспорюється сторонами спору:

31.12.2015 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Запорізькій області (орендодавець) та ТОВ «Рекламно-видавничим агентством «Просвіта» (орендар) було укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності та перебуває на балансі Головного управління статистики у Запорізькій області №3459/д (далі - Договір №3459/д).
За умовами п. 1.1.-1.2. Договору №3459/д орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне користування державне нерухоме майно - нежитлові приміщення (№26, №28, №29 загальною площею 72,50 кв.м) цокольного поверху будівлі Літ.А-11, реєстровий номер 02360576.31.АААДЕЕ919, що розміщені за адресою: м. Запоріжжя, пр. Леніна, буд. 75. Орендоване майно перебуває на балансі Головного управління статистики у Запорізькій області.
05.12.2016 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Запорізькій області (орендодавець) та ТОВ «Рекламно-видавничим агентством «Просвіта» (орендар) було укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності та перебуває на балансі Головного управління статистики у Запорізькій області №3592/д (далі - Договір №3592/д).
За умовами п. 1.1.-1.2. Договору №3592/д орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно - нежитлові приміщення №22, площею 11,42 кв.м) цокольного поверху будівлі обчислювального центру Літ.А-11, реєстровий помер 02360576.31.АААДЕЕ919, та гараж №2-1 площею 27.10 кв.м підвального поверху будівлі (Літ.Д-7), реєстровий №02360576.31.АААДЕЕ918, загальною площею 38.52 кв.м, розташовані за адресою м. Запоріжжя, пр. Леніна, буд. 75. Орендоване майно перебуває на балансі Головного управління статистики у Запорізькій області.
13.10.2021 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях (орендодавець) та ТОВ «Рекламно-видавничим агентством «Просвіта» (орендар) було укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №12/1-3915/д (далі - Договір №12/1-3915/д), за умовами якого орендарю було передано нерухоме майно - нежитлові приміщення №№ 22, 23, 23', 23 та частини приміщень: №22', площею 12,9 кв. м, №24, площею 3,5 кв. м, №26, площею 12,8 кв. м, загальною площею 87,4 кв. м цокольного поверху адміністративної будівлі (Літ.А-11), яке розташоване за адресою: м. Запоріжжя, пр. Соборний, 75.
Згідно із умовами Договорів №3459/д, №3592/д, №12/1-3915/д між Головним управління статистики у Запорізькій області (балансоутримувач) та ТОВ «Рекламно-видавничим агентством «Просвіта» (орендар) були укладені три договори №3592/д-1/н, №3459/д-1/н та №12/1-3915/д-1/н про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю (далі - Договори про відшкодування), за умовами яких балансоутримувач забезпечує обслуговування, експлуатацію та ремонт загальних та допоміжних приміщень адміністративної будівлі, а також утримання прибудинкової території.
Відповідно до Розділу І Предмет Договору вказаних договорів плата за користування послугами з теплопостачання та експлуатаційні послуги нараховується пропорційно орендованій площі. До експлуатаційних послуг входять: обслуговування та прибирання прибудинкової території; обслуговування та прибирання допоміжних приміщень; технічне обслуговування внутрішньо будинкових мереж тепло-водоелектропостачання та водовідведення. Плата за користування електричною енергією нараховується згідно показників лічильника або, у разі його відсутності, виходячи з кількості приладів електроспоживання, що знаходяться у користуванні Орендаря, з урахуванням часу їх використання. Плата за користування водою та каналізацією, плата за вивіз сміття нараховується відповідно до кількості працюючих. Відшкодування плати за користування земельною ділянкою нараховується щомісячно пропорційно орендованій площі, відповідно до річного розрахунку плати податку за землю згідно Податкового Кодексу України.
Відповідно до пункту 2.2.4 Договорів про відшкодування орендар зобов`язується не пізніше 7 (семи) календарних днів з дня виписки рахунку, акту виконаних робіт вносити плату на рахунок Балансоутримувача за отримані послуги.
Листом Головного управління статистики у Запорізькій області від 20.06.2025 № 15-15/35/25 на адресу відповідача, поштою, з описом вкладення, були направлені рахунки-фактури та акти виконаних робіт/наданих послуг відповідно до договору про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю від 28.10.2021 року № 12/1-3915/д-1/ н за період часу з листопада 2024 по червень 2025 року для виконання на загальну суму 61877,86 грн, а саме: Рахунок-фактура № 367 від 06.11.2024 року по договору №12/1-3915/-1/н від 28.10.2021. Акт виконаних робіт № 367 від 06.11.2024 року до договору №12/1-3915/-1/н від 28.10.2021. Рахунок-фактура № 435 від 13.12.2024 року по договору №12/1-3915/-1/н від 28.10.2021. Акт виконаних робіт № 435 від 13.12.2024 року до договору №12/1-3915/-1/н від 28.10.2021. Рахунок-фактура № 31 від 10.02.2025 року до договору №12/1-3915/-1/н від 28.10.2021. Акт виконаних робіт № 31 від 10.02.2025 року по договору №12/1-3915/-1/н від 28.10.2021. Рахунок-фактура № 401 від 14.11.2024 року по договору №12/1-3915/-1/н від 28.10.2021. Акт виконаних робіт № 401 від 14.11.2024 року до договору №12/1-3915/-1/н від 28.10.2021. Рахунок-фактура № 75 від 10.03.2025 року по договору №12/1-3915/-1/н від 28.10.2021. Акт виконаних робіт № 75 від 10.03.2025 року до договору №12/1-3915/-1/н від 28.10.2021. Рахунок-фактура № 110 від 08.04.2025 року по договору №12/1-3915/-1/н від 28.10.2021. Акт виконаних робіт № 110 від 08.04.2025 року до договору №12/1-3915/-1/н від 28.10.2021. Рахунок-фактура № 142 від 06.05.2025 року по договору №12/1-3915/-1/н від 28.10.2021. Акт виконаних робіт № 142 від 06.05.2025 року до договору №12/1-3915/-1/н від 28.10.2021. Рахунок-фактура № 188 від 05.06.2025 року по договору №12/1-3915/-1/н від 28.10.2021. Акт виконаних робіт № 188 від 05.06.2025 року до договору №12/1-3915/-1/н від 28.10.2021. 

Обставини справи, встановлені судом апеляційної інстанції та оцінка апеляційним господарським судом доводів учасників провадження у справі і висновків суду першої інстанції:

Заслухавши доповідь судді-доповідача щодо змісту судового рішення, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази у справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів апеляційного господарського суду встановила, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню в силу наступного:
Апелянт стверджує, що суд першої інстанції безпідставно закрив провадження у справі щодо суми 31 528,67 грн на підставі п. 3 ч. 1 ст. 231 ГПК України, оскільки підстави позову у справі № 908/2089/25 відрізняються від підстав позову у справі № 908/907/25 (зокрема, у справі № 908/2089/25 позивач додатково надав рахунки-фактури та акти виконаних робіт, які були відсутні при розгляді попередньої справи). Також апелянт вказує на суперечності у рішенні суду, який одночасно закрив провадження та здійснив аналіз недоведеності позовних вимог за той же період. Щодо відмови у стягненні 5 247,04 грн апелянт зазначає, що суд не врахував надані докази та не зобов`язував позивача надати додаткове обґрунтування методики розрахунку. Щодо додаткового рішення апелянт вказує на відсутність доказів понесення витрат на правничу допомогу саме відповідачем.

З урахуванням доводів і вимог апеляційної скарги, в порядку частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, колегією суддів не перевіряється правильність висновків суду першої інстанції в частині неоспорюваних сторонами обставин справи відносно того, що: 31.12.2015 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Запорізькій області та ТОВ «РВА «Просвіта» було укладено договір оренди нерухомого майна № 3459/д, за яким орендарю передано нежитлові приміщення (№ 26, № 28, № 29 загальною площею 72,50 кв.м) цокольного поверху будівлі за адресою: м. Запоріжжя, пр. Соборний, 75; 05.12.2016 між тими ж сторонами укладено договір оренди № 3592/д, за яким передано нежитлове приміщення № 22 площею 11,42 кв.м та гараж № 2-1 площею 27,10 кв.м, загальною площею 38,52 кв.м за тією ж адресою; 13.10.2021 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях та ТОВ «РВА «Просвіта» укладено договір оренди № 12/1-3915/д, за яким передано нежитлові приміщення загальною площею 87,4 кв.м цокольного поверху адміністративної будівлі за адресою: м. Запоріжжя, пр. Соборний, 75; у зв`язку з укладенням договорів оренди між ГУС (балансоутримувач) та ТОВ «РВА «Просвіта» (орендар) були укладені три договори про відшкодування витрат балансоутримувача: № 3592/д-1/н від 05.12.2016, № 3459/д-1/н від 17.04.2017 та № 12/1-3915/д-1/н від 28.10.2021, за умовами яких плата за теплопостачання та експлуатаційні послуги нараховується пропорційно орендованій площі, а орендар зобов`язується не пізніше 7 календарних днів з дня виписки рахунку вносити плату за отримані послуги; рішенням Господарського суду Запорізької області від 04.06.2025 у справі № 908/907/25 у задоволенні позову ГУС до ТОВ «РВА «Просвіта» в частині стягнення заборгованості з теплопостачання у розмірі 31 528,67 грн було відмовлено; листом від 20.06.2025 № 15-15/35/25 позивач направив відповідачу рахунки-фактури та акти виконаних робіт за період з листопада 2024 по червень 2025 року, які отримані уповноваженою особою відповідача 30.06.2025; після подання позову у справі № 908/2089/25 відповідачем частково погашено заборгованість з теплопостачання за березень - травень 2025 року у загальній сумі 4 769,25 грн згідно з платіжними інструкціями № 1.394821417.1 від 10.11.2025, № 2.240958475.1 від 31.07.2025, № 2.405686435.1 від 17.11.2025.
Колегія суддів встановила наступні фактичні обставини і відповідні їм правовідносини: 
Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо суд встановить обставини, які є підставою для відмови у відкритті провадження у справі відповідно до п. 2, 4, 5 ч. 1 ст. 175 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 2 ст. 175 цього Кодексу.
У разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається (ч. 3 ст. 231 ГПК України).
Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.
Отже однією з цілей застосування норм процесуального права законодавець визначив, зокрема, уникнення можливості формування різних висновків та тлумачень щодо наявних між сторонами обставин та правовідносин, як і уникнення застосування можливості подачі нового позову з тим же предметом, з тих же підстав та між тими ж сторонами, як засобу, направленого на спробу переглянути висновки судів за результатами розгляду попереднього позову, що не відповідатиме принципу юридичної визначеності (постанова Верховного Суду від 17.11.2025 у справі №922/1483/25).
Передумовою для застосування п. 3 ч. 1 ст. 231 цього Кодексу, є наявність двох справ з тотожним суб`єктним складом, предметом та підставами.
Згідно з ч. 1 ст. 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до п.п. 4, 5 ч. 3 ст. 162 ГПК України позовна заява повинна містити: зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову.
Позовна заява обов`язково повинна містити предмет позову та підстави позову. Предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яке опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Водночас правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги (такі висновки наведено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 904/5726/19).
Предмет і підстава позову сприяють з`ясуванню наявності і характеру спірних правовідносин між сторонами, застосуванню необхідного способу захисту права, визначенню кола доказів, необхідних для підтвердження наявності конкретного цивільного права і обов`язку. Чинні процесуальні норми Господарського процесуального кодексу України не позбавляють заявника права на розгляд спору про той же предмет, у разі зазначення ним інших підстав позову та надання доказів, якими він обґрунтовує ці підстави (подібні висновки наведено у постановах Верховного Суду від 16.11.2021 у справі № 910/694/21, від 01.11.2022 у справі № 925/1152/21, від 28.06.2023 у справі № 910/1182/23).
З урахуванням зазначеного, здійснення судом всебічного аналізу предмета і підстав заявленого позову сприяє з`ясуванню наявності та характеру спірних правовідносин між сторонами, застосуванню необхідного способу захисту права, визначенню кола доказів, необхідних для підтвердження наявності конкретного цивільного права і обов`язку. Така правова позиція є сталою, послідовною та висловлена у низці постанов Верховного Суду від 14.12.2022 у справі № 910/16463/21, від 02.03.2023 у справі № 925/1662/21, від 14.09.2023 у справ № 920/874/22.
У постанові Верховного Суду від 04.09.2024 у справі № 170/499/23 зазначено, що позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.
Чинні процесуальні норми ГПК України не позбавляють заявника права на розгляд спору про той же предмет, у разі зазначення ним інших підстав позову та надання доказів, якими він обґрунтовує ці підстави. 
Разом з тим, не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права (постанова Верховного Суду від 18.03.2021 у справі №909/783/20).
Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про наявність передбачених пунктом 3 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України підстав для закриття провадження у справі № 908/2089/25 в частині вимог Головного управління статистики у Запорізькій області про стягнення з відповідача 31 528,67 грн., оскільки у справі № 908/907/25 предметом дослідження були вимоги Головного управління статистики у Запорізькій області про стягнення заборгованості з теплопостачання за тими ж договорами, за той самий період, виходячи з того самого розрахунку вартості послуг та з того ж відповідача.
Посилання скаржника на те, що у справі №908/2089/25 подано документи, які не були предметом дослідження у справі №908/907/25, не спростовує висновку про відсутність нового спору, оскільки визначальним при встановленні тотожності вимог є не обсяг поданих доказів, а тотожність матеріально-правової вимоги, фактичних обставин, якими вона обґрунтовується, та правової підстави заявленої вимоги.
Позивач не заявляє нового права вимоги, а повторно просить суд стягнути оплату за той самий період, за тими самими договорами та за тим самим видом послуг. Сам по собі факт направлення відповідачу рахунків-фактур та актів виконаних робіт після ухвалення рішення у справі № 908/907/25 не змінює правової природи спірних правовідносин та не створює нового матеріально-правового обов`язку відповідача.
У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 року у справі № 924/1473/15, визначено (п.7.43): «Разом з тим не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права». Тобто, механізм диференціації процесуальних дій такий. Якщо позивач у заяві про уточнення позову наводить додаткові факти, але ядро спору та початкові факти залишаються незмінними, це класифікується як доповнення, а не зміна підстав позову тощо.
Посилання апелянта на те, що «Крім того, господарський суд в своєму рішенні здійснюючи аналіз періоду нарахування послуги з теплопостачання, вихідних даних та методики до якої проводився розрахунок фактично допустив суперечності у рішенні суду оскільки обґрунтовуючи підстави для закриття провадження у справі, одночасно, враховуючи той же період утвореної заборгованості, здійснив аналіз цих же правовідносин посилаючись на недоведеність позовних вимог що є недопустимим.», не спростовує правильності ухваленого рішення, оскільки наведені судом мотиви фактично спрямовані на повне з`ясування характеру спірних правовідносин та не вплинули на правильність застосування процесуальної норми.
Щодо вимог про стягнення 5 247,04 грн колегія суддів зазначає таке.
За приписами статей 73, 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Надані позивачем розрахунки містять загальний розмір нарахувань, однак не дають можливості перевірити вихідні дані, застосовану методику розподілу витрат та правильність визначення частки відповідача у загальних витратах на теплопостачання.
Колегія суддів відхиляє доводи апелянта про те, що «Крім того, в даному випадку саме відповідач несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій», оскільки відповідно до статей 13, 74 ГПК України саме сторона, яка заявляє вимогу про стягнення коштів, повинна довести обставини, на яких така вимога ґрунтується, у тому числі розмір заявленої суми.
Наявність у договорі загального порядку нарахування витрат не звільняє позивача від обов`язку довести правильність конкретного розрахунку.
Щодо додаткового рішення суду першої інстанції про розподіл витрат на професійну правничу допомогу колегія суддів зазначає настпне. 
Матеріалами справи підтверджується факт надання відповідачу професійної правничої допомоги, розмір заявлених витрат та їх співмірність із предметом спору. При цьому суд першої інстанції, реалізуючи повноваження, передбачені статтею 126 Господарського процесуального кодексу України, обґрунтовано застосував критерії розумності та співмірності витрат, зменшивши заявлену до компенсації суму.
Отже, наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться переважно до незгоди з оцінкою доказів судом першої інстанції та не містять належного обґрунтування неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
В даній справі колегія суддів дійшла висновку, що учасникам справи надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.275 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до частини 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права
Відповідно до частин 1, 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Під час розгляду справи, колегією суддів не встановлено порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення та неправильного застосування норм матеріального права.
У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції, викладених в рішенні суду першої інстанції, яке є предметом апеляційного оскарження.
З урахуванням вищевикладеного, рішення Господарського суду Запорізької області від 03.12.2025 та додаткове рішення Господарського суду Запорізької області від 15.12.2025 у справі № 908/2089/25 підлягають залишенню без змін, а апеляційна скарга Головного управління статистики у Запорізькій області на них, відповідно, підлягає залишенню без задоволення.

Розподіл судових витрат:

У відповідності до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати за подання апеляційної скарги у сумі 3 633,60 грн. покладаються на особу, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 273, 275, 277, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління статистики у Запорізькій області на рішення Господарського суду Запорізької області від 03.12.2025 та додаткове рішення Господарського суду Запорізької області від 15.12.2025 (суддя Науменко А.О.) у справі № 908/2089/25 - залишити без задоволення. 

Рішення Господарського суду Запорізької області від 03.12.2025 та додаткове рішення Господарського суду Запорізької області від 15.12.2025 (суддя Науменко А.О.) у справі № 908/2089/25 - залишити без змін.

Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку в строки передбачені ст. 288 ГПК України.

Головуючий суддя М.О. Дармін

Суддя І.М. Кощеєв

Суддя О.В. Чус