Справа №:759/13058/25
Провадження №: 2/755/1597/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" травня 2026 р.  Дніпровський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді -   Хромової О.О.
при секретарі -   Бовкун М.В.

за участі:
позивача -     ОСОБА_1 
представник позивача -  адвоката Чутченка С.С.
представника відповідача - адвоката Романко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини, стягнення аліментів, 

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації, у якому просив визначити місце проживання малолітнього сина ОСОБА_3 , 
ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_1 за адресою: 
АДРЕСА_1 , стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 аліменти на сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 10 000,00 грн щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову та до досягнення дитиною повноліття.
На обгрунтування позовних вимог зазначив, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. За час шлюбу народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 09 квітня 2024 року по справі № 755/4329/24 шлюб між сторонами розірвано. Після фактичного припинення шлюбних відносин і дотепер син проживає з позивачем за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідач самоусунулася від виконання батьківських обов`язків, не бере активної участі у його вихованні, не цікавиться його життям, станом здоров`я, успіхами у навчанні та не надає матеріальної допомоги на його утримання. Позивач повністю забезпечує сина для його повноцінного розвитку та навчання, для дитини створено належні житлово-побутові умови, він забезпечений якісним харчуванням, одягом відповідно до сезону та віку, отримує необхідне медичне обслуговування, відвідує начальний заклад, має умови для навчання, відпочинку та дозвілля. Між батьком та сином склалися теплі, довірливі стосунки, існує міцний емоційний зв`язок.
Оскільки син мав стабільне та безперервне проживання з батьком, отримував фактичний догляд та турботу від батька та наявну особисту прихильність дитини до батька, наявність у позивача умов для виховання та розвитку дитини, а також враховуючи поведінку відповідача та її окреме проживання, просив визначити місце проживання дитини з батьком.
Також оскільки дитині виповнилося повних 13 років, його потреби у харчуванні, одязі, навчанні, розвитку та дозвіллі є значними та постійно зростають. Для забезпечення дитини необхідні суттєві щомісячні витрати, що орієнтовно складають 8 500,00 грн - 13 800,00 грн. Заявлений розмір аліментів в сумі 10 000,00 грн є обгрунтованим, виходячи з реальних потреб дитини для забезпечення її гармонійного розвитку та належного рівня життя. Оскільки відповідач не бере безпосередньої участі у вихованні та догляді дитини, її матеріальний внесок має компенсовувати відсутність іншої уваги та забезпечувати дитині той рівень життя, який би вона мала за участі обох батьків.
З огляду на викладене позовні вимоги просив задовольнити та вирішити питання про розподіл судових витрат, що складаються із витрат на оплату судового збору у розмірі 2 422,40 грн та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 18 000,00 грн.
Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 23 червня 2025 року позовну заяву передано до Дніпровського районного суду міста Києва за підсудністю.
В порядку автоматизованого розподілу справ між суддями заяву передано на розгляд судді Хромовій О.О.
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 17 вересня 2025 року позовну заяву залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків - п`ять днів з дня отримання копії ухвали. 
22 вересня 2025 року (вхід. № 55721) до суду від ОСОБА_1 надійшла заява про усунення недоліків, у якій позивач зазначив, що звернення до органу опіки та піклування у досудовому порядку є не обов`язком, а правом позивача, а відсутність висновку органу опіки та піклування на стадії подання позову не є перешкодою для доступу до правосуддя, неподання такого висновку не призводить до неможливості вирішення спору. Клопотання про витребування висновку буде заявлено позивачем на стадії підготовчого засідання. Також зазначив, що об`єднання позовних вимог про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів в одному провадженні є доцільним, оскільки вимога про стягнення аліментів є похідною. Без вирішення питання про визначення місця проживання дитини позивач позбавлений можливості заявити вимогу про стягнення аліментів, отримувати кошти на утримання дитини. Роз`єднання таких вимог ускладнить процес, змусить позивача ініціювати окремі судові спори, призведе до подвоєння судових витрат, затягування часу та надмірного навантаження на судову систему. Позивач проживає за адресою: АДРЕСА_1 , у цивільному шлюбі із ОСОБА_5 , якій належить частка у праві власності на квартиру.
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 03 жовтня 2025 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 18 листопада 2025 року на 12 год. 30 хв., учасникам справи роз`яснено процесуальні права та встановлено процесуальні строки.
05 листопада 2025 року (вхід. № 67304) до суду від представника відповідача ОСОБА_6 - адвоката Романко В.А., надійшов відзив на позовну заяву, позовні вимоги відповідач визнає частково.
Відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог у частині визначення місця проживання дитини, оскільки між сторонами відсутній спір з цього питання. Після припинення спільного проживання  сторін ОСОБА_3 , який на той час ще не досяг 14 років, висловив бажання залишитися проживати з батьком у місті Києві. Син не хотів змінювати школу, коло друзів та звичне середовище, тобто не бажав переїздити з Києва до іншого населеного пункту. Відповідач, поважаючи думку сина та керуючись його інтересами, не заперечувала проти його бажання проживати з батьком. Це рішення прийнято спільно та мирно, у спокійній атмосфері, без жодних конфліктів між батьками. З того часу ОСОБА_3 фактично проживає з батьком, а відповідач продовжує виконувати свої материнські обов`язки, бере активну участь у його вихованні, підтримує постійний зв`язок із сином, цікавиться його навчанням, розвитком і здоров`ям, завжди готова надати необхідну підтримку та допомогу. На сьогодні ОСОБА_3 вже виповнилося 14 років, він і зараз висловлює бажання проживати разом із батьком у м. Києві. Відповідач з розумінням ставиться до його рішення, поважає думку сина, продовжує брати участь у його житті.
Таким чином, підстав для задоволення позовних вимог у частині визначення місця проживання дитини не існує, оскільки між сторонами відсутній спір щодо місця проживання дитини; дитина фактично проживає з позивачем за згодою обох батьків та самої дитини; дитина досягла віку, коли вправі самостійно визначати, з ким із батьків проживатиме. Тому, позов у частині визначення місця проживання дитини є безпідставним та не підлягає задоволенню.
Відповідач визнає обов`язок утримувати неповнолітнього сина ОСОБА_3 та не заперечує проти стягнення з неї аліментів, проте, вважає заявлений розмір необґрунтовано завищеним і таким, що не відповідає її реальним фінансовим можливостям. Позивачем не надано доказів на підтвердження заявлених витрат на дитину у розмірі від 8 500 до 13 800 грн. Крім того, обґрунтування розміру аліментів як «компенсації» за нібито відсутність участі матері у вихованні дитини не відповідає дійсності та суперечить суті правовідносин із виплати аліментів. Відповідач підтримує зв`язок з дитиною, цікавиться його життям. Міхаель часто приїздить до матері в гості, проводить із нею час. Наразі середньомісячний дохід відповідачки становить близько 8 500 грн, що зумовлено погіршенням стану здоров`я, у зв`язку з чим вона була вимушена перейти на неповний робочий день. Відповідач не має у власності нерухомого майна чи цінного рухомого майна, не володіє корпоративними правами та не отримує доходів з інших джерел, окрім основного місця роботи. Крім того, вона несе додаткові фінансові витрати, пов`язані з оплатою навчання повнолітнього сина ОСОБА_8 у вищому навчальному закладі, що істотно впливає на її загальний матеріальний стан.
Попри це, відповідачка не ухиляється від виконання батьківських обов`язків і виявляє готовність сплачувати аліменти у розмірі 2 000,00 грн щомісяця.
З огляду на викладене просила відмовити у задоволенні позовних вимог у частині визначення місця проживання дитини, визначити розмір аліментів на сина ОСОБА_3 у сумі 2 000,00 грн щомісяця.
Також відповідачем заявлено вимогу про розподіл судових витрат.
17 листопада 2025 року (вхід. від 18 листопада 2025 року № 69998) представник відповідача ОСОБА_6 - адвокат Романко В.А., подав до суду письмові заперечення на клопотання (заяву), а саме просив відмовити позивачу в задоволенні клопотання про приєднання до матеріалів справи письмових пояснень від 17 листопада 2025 року.
17 листопада 2025 року (вхід. від 18 листопада 2025 року № 70001) представник відповідача ОСОБА_6 - адвокат Романко В.А., також подав до суду письмові заперечення на клопотання (заяву), а саме: просив клопотання позивача про проведення обстеження (огляду) житлово-побутових умов проживання сторін та витребування доказів від 17 листопада 2025 року, залишити без задоволення.
17 листопада 2025 року (вхід. від 18 листопада 2025 року № 70017) до суду від представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Чутченка С.О., надійшло клопотання про винесення ухвали про проведення огляду умов проживання та витребування висновків органів опіки та піклування, а саме просив:
1) доручити Службі у справах дітей та сім`ї Святошинської районної у місті Києві державної адміністрації провести обстеження житлово-побутових умов проживання ОСОБА_1 та його неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: 
АДРЕСА_1 ;
2) доручити Службі у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації провести обстеження житлово-побутових умов проживання відповідача ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_2 ;
3) витребувати у Служби у справах дітей та сім`ї Святошинської районної у місті Києві державної адміністрації та у Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації належним чином засвідчені акти обстеження умов проживання та письмові висновки щодо доцільності визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком або матір`ю для надання їх до суду.
17 листопада 2025 року (вхід. від 18 листопада 2025 року № 70020) представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Чутченко С.О., подав до суду письмові пояснення у справі.
Позивач вважає позицію відповідача необґрунтованою, запропонована нею сума аліментів є очевидно неспівмірною з реальними потребами 14-річної дитини та грубо порушує її найкращі інтереси. Позивач у позовній заяві надав орієнтовний розрахунок щомісячних витрат на сина, який складає від 8 500 до 13 800 грн. Запропонована відповідачем сума не покриває навіть 25 % цих реальних потреб, є нижчою за мінімальні соціальні стандарти, оскільки прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років становить 3 196 грн. Реальний дохід відповідача за січень-червень 2025 року складав 11 704,00 грн щомісяця. Перехід відповідача на неповний робочий день свідчить про добровільне погіршення свого майнового стану з метою штучного заниження офіційного доходу для зменшення розміру аліментів. Також відповідач не має права задовольняти фінансові потреби повнолітнього сина за рахунок грубого нехтування правами неповнолітнього сина. Заявлений позивачем розрахунок витрат базується на загальновідомих та очевидних потребах дитини-підлітка, доказування в цій частині не може ґрунтуватися виключно на фіскальних чеках на кожну придбану річ. Позивач надав докази, що реальні витрати на дитину становлять до 13 800 грн. Таким чином, заявлена сума аліментів у 10 000 грн є справедливою та обґрунтованою.
Позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. 
18 листопада 2025 року підготовче засідання, призначене на 12 год. 30 хв., знято з розгляду у зв`язку із відсутністю електропостачання в приміщенні суду. Наступне підготовче засідання призначено на 14 січня 2026 року на 11 год. 30 хв.
06 січня 2026 року (вхід. від 07 січня 2026 року № 871) до суду від представника відповідача ОСОБА_6 - адвоката Романко В.А., надійшло клопотання про долучення доказів, а саме: просив долучити до матеріалів справи договір про надання платної освітньої послуги від 01 вересня 2025 року та квитанцію від 10 грудня 2025 року.
14 січня 2026 року у підготовчому засіданні протокольною ухвалою Дніпровського районного суду, занесеною до протоколу судового засідання, письмові пояснення позивача від 17 листопада
2025 року повернуто позивачеві без розгляду, у зв`язку із недотриманням вимог статті 43 ЦПК України.
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 14 січня 2026 року клопотання представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Чутченка С.О., про витребування доказів, задоволено частково, витребувано у Служби у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації Висновок щодо доцільності/недоцільності визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та акт обстеження житлово-побутових умов дитини. У задоволенні іншої частини вимог клопотання відмовлено.
02 лютого 2026 року (вхід. від 16 лютого 2026 року № 7559) від третьої особи - Служби у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації, до суду надійшов висновок Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації від 28 січня 2026 року, вих. № 107-800, про визначення місця проживання неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
16 лютого 2026 року (вхід. від 18 лютого 2026 року № 8251) до суду від представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Чутченка С.О., надійшло клопотання про долучення доказів до матеріалів справи.
18 лютого 2026 року у підготовчому засіданні протокольною ухвалою Дніпровського районного суду, занесеною до протоколу судового засідання, клопотання позивача від 16 лютого 2026 року про долучення доказів повернуто без розгляду.
Також протокольною ухвалою Дніпровського районного суду, занесеною до протоколу судового засідання, у підготовчому засіданні оголошено перерву до 12 березня 2026 року до 12 год. 00 хв, у зв`язку із необхідністю повторного направлення третій особі - Службі у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації, ухвали суду від 14 січня 2026 року про витребування доказів.
19 лютого 2026 року (вхід. від 13 березня 2026 року № 14175, передано судді Хромовій О.О.
23 березня 2026 року) до суду від третьої особи - Служби у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації, надійшло клопотання про долучення доказів, а саме: акту обстеження умов проживання від 11 грудня 2025 року.
12 березня 2026 року у підготовчому засіданні позивач ОСОБА_1 заявив клопотання про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті, інших заяв та клопотань не має.
Представник відповідача ОСОБА_6 - адвокат Романко В.А., проти закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті не заперечував, інших заяв та клопотань по справі не мають.
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 12 березня 2026 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 22 квітня 2026 року на 16 год. 00 хв., зобов`язано позивача ОСОБА_1 забезпечити явку дитини у судове засідання для проведення опитування. Визнано обов`язковою явку представника Служби у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації у судове засідання для проведення опитування дитини.
22 квітня 2026 року судове засідання, призначене на 16 год. 00 хв., знято з розгляду, у зв`язку з періодом тимчасової непрацездатності головуючого судді Хромової О.О., наступне судове засідання призначено на 12 травня 2026 року на 14 год. 00 хв.
12 травня 2026 року у судовому засіданні проведено опитування неповнолітнього ОСОБА_3 ,
 ІНФОРМАЦІЯ_1 у присутності представника Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві адміністрації - Ісаєвої І.М.
Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Чутченко С.О., позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, надав пояснення, аналогічні викладеним у позові. Зазначив, що дитина проживає з батьком та перебуває на його утриманні.
Представник відповідача ОСОБА_6 - адвокат Романко В.В., зазначив, що спір між сторонами щодо визначення місця проживання дитини відсутній. Дитина виявила бажання проживати з батьком, матір поважає вибір сина. Однак, заперечує щодо заявленого розміру аліментів, доказів витрат на утримання сина не надано. Сума в 10 000,00 грн є завищеною. Відповідач згодна сплачувати 2 000,00 грн.
Представник третьої особи - Служби у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. 
Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, представника третьої особи, з`ясувавши думку дитини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до таких висновків.
Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 09 квітня 2024 року у справі
№ 755/4329/24 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу задоволено, шлюб між ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , що зареєстрований Виконкомом Дружбівської міськради Ямпільського району Сумської області від 09 серпня 2003 року (актовий запис № 16) - розірвано.
Судом встановлено, що 09 серпня 2003 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уклали шлюб, що зареєстрований Виконкомом Дружбівської міськради Ямпільського району Сумської області, про що зроблено відповідний актовий запис № 16 від 09 серпня 2003 року. Прізвище після державної реєстрації шлюбу: чоловіка ОСОБА_10 , дружина - ОСОБА_10 .
За час перебування у шлюбі у сторін народилась спільна дитина: ОСОБА_3 ,
 ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від
27 серпня 2011 року, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського управління юстиції у м. Києві, з відповідним актовим записом № 2333.
Частиною четвертою статті 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
До матеріалів справи також долучено копію свідоцтва про народження від 27 серпня 2011 року серії НОМЕР_1 , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві, у якому зазначено, що ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що 27 серпня 2011 року в книзі реєстрації народжень зроблено відповідний актовий запис № 2333.
Також в матеріалах справи міститься паперова копія актового запису про народження
 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виготовлена за допомогою порталу «Дія».
У довідці від 09 червня 2025 року, вих. № 220, виданої Середньою загальноосвітньою школою
№ 162 Управління освіти Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації, зазначено, що ОСОБА_3 навчається у 8-Г класі СЗШ № 162 Святошинського району міста Києва.
Комісією з питань захисту прав дитини Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_6 є батьками неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Дніпровського районного суду міста Києві від 09 квітня
2024 року шлюб між батьками дитини розірвано. Батько разом із сином проживають за адресою: АДРЕСА_1 . Умови проживання створені належним чином. Дитина забезпечена усім необхідним для повноцінного розвитку та належного виховання, про що спеціалісти Служби склали відповідний акт. Відповідно до висновку оцінки потреб особи Святошинського районного в місті Києві центру соціальних служб, ОСОБА_1 проживає в двокімнатній квартирі, умови проживання задовільні, дитина забезпечена усім необхідним для гармонійного життя та повноцінного розвитку, батько здатен виконувати свої батьківські обов`язки. ОСОБА_1 працевлаштований та має стабільний дохід. Згідно з декларацією про вибір лікаря - педіатра неповнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обслуговується в КНП «Центр первинної медико-санітарпої допомоги № 1» Святошинського району міста Києва. Декларацію про вибір лікаря укладав батько, ОСОБА_1 , від 21 травня 2025 року. Неповнолітній ОСОБА_3 навчається у 8-Г класі Середньої загальноосвітньої школи
№ 162 Святошинського району міста Києва. За час навчання зарекомендував себе позитивно. За інформацією освітнього закладу батько бере активну участь у навчально-виховному процесі дитини, підтримує зв`язок із класним керівником, цікавиться успіхами дитини, забезпечує сина усім необхідним шкільним приладдям. Мати, ОСОБА_6 участі в освітньому та виховному процесі дитини не бере. Зв`язку із класним керівником не підтримує, до школи не зверталась, навчання та побутове забезпечення дитини не контролює. Мати проживає за адресою: АДРЕСА_2 . У телефонній розмові із спеціалістами Служби мати зазначила, що не заперечує проти проживання дитини із батьком, але проти визначення місця проживання дитини у судовому порядку, так як малолітній ОСОБА_3 сам виявив бажання проживати із батьком, водночас зазначила, що бере активну участь у вихованні дитини, батько не чинить перешкод у спілкуванні із сином. На засіданні Комісії був присутній батько, який повідомив, що визначення місця проживання сина разом із ним забезпечить найкращі інтереси дитини. Неповнолітній ОСОБА_3 на засіданні Комісії повідомив, що бажає проживати з батьком, з матір`ю підтримує зв`язок, часто зустрічається, на його прохання вона може надавати кошти.
У зв`язку із викладеним, враховуючи рекомендації комісії з питань захисту прав дитини, Святошинська районна в місті Києві державна адміністрація, як орган опіки та піклування, вважає за доцільне визначити місце проживання неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із батьком, ОСОБА_1 , не порушуючи права матері на участь у вихованні сина.
Згідно Акту від 09 червня 2025 року про проживання особи без реєстрації, мешканці будинку за адресою: АДРЕСА_3 ,, а саме: ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , підтверджують, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , зареєстрований за адресою: 
АДРЕСА_2 , але фактично проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , з 25 серпня 2024 року у зв`язку із реєстрацією нового шлюбу та проживанням за адресою дружини.
До матеріалів справи також долучено копію свідоцтва про право власності на житло від 31 грудня 2003 року, виданого на підставі розпорядження від 31 грудня 2003 року № 3587, у якому зазначено, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 , на праві приватної власності належить ОСОБА_11 та членам її сім`ї: ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , у рівних частках.
Відповідно до акту обстеження умов проживання від 11 грудня 2025 року, складеному спеціалістами відділу соціально-правового захисту дітей Служби у справах дітей та сім`ї Святошинської районної у місті Києві державної адміністрації, проведено обстеження умов проживання за адресою: АДРЕСА_1 . Житло розміщене на 10 поверсі 10-поверхового будинку та складається з двох кімнат. Умови проживання задовільні, квартира мебльована з усіма комунальними зручностями, наявні предмети побуту, побутова техніка. Для дитини створені належні умови, окрема кімната, наявне спальне місце, письмовий стіл, дитина забезпечена шкільним приладдям, технічними засобами навчання. За цією адресою проживають: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (батько), ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (син), ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (дружина), ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (дочка), ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (син).
Також зазначено, що ОСОБА_3 повідомив, що проживає з батьком, з мамою бачиться майже кожні вихідні.
Зі свідоцтва про шлюб від 14 листопада 2024 року серії НОМЕР_2 , виданого Бучанським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), встановлено, що 14 листопада 2024 року зареєстровано шлюб ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що 14 листопада 2024 року складено відповідний актовий запис
№ 694. Прізвище чоловіка після державної реєстрації шлюбу « ОСОБА_20 », дружини - « ОСОБА_20 ».
З копії наказу ТОВ «Медичний центр ІГР» від 30 червня 2025 року № 27-К «Про встановлення неповного робочого дня» встановлено, що ОСОБА_6 встановлено скорочений робочий день тривалістю 4 години на день по понеділках, вівторках, четвергах, п`ятницях та суботах, починаючи з
01 липня 2025 року.
У довідці ТОВ «Медичний центр ІГР» від 23 жовтня 2025 року, вих. № 23102025/2, зазначено, що ОСОБА_6 дійсно працює в ТОВ «Медичний центр ІГР» на постійній основі з 01 жовтня 2013 року по теперішній час на посаді - Сестра медична старша. Заробітна плата за період з січня 2025 року по вересень 2025 року за вирахуванням податків і зборів складає всього 91 366,04 грн.
З витягів з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 04 листопада 2025 року № 36264198, від 04 листопада 2025 року № 36264249 встановлено, що в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відомості про суб`єкта ОСОБА_6 відсутні.
Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта ОСОБА_6 відомості про право власності, інші речові права, іпотеки, обтяження відсутні.
Також до матеріалів справи долучено копії результатів медичних обстежень ОСОБА_6 з інформацією про встановлені діагнози та призначене лікування.
В матеріалах справи міститься копія свідоцтва про народження від 13 січня 2004 року серії 
НОМЕР_3 , видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві, у якому зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_6 народився ОСОБА_21 , про що 13 січня 2004 року в книзі записів актів громадянського стану про народження зроблено відповідний запис № 13. Батьками зазначені ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .
Відповідно до довідки від 04 листопада 2025 року, вих. № 1196, виданої Навчально-науковим інститутом Національної академії внутрішніх справ МВС України, ОСОБА_21 у 2022 році був зарахований на денну форму навчання для здобуття ступеня вищої освіти бакалавра за спеціальністю
«081 Право» і є студентом 4-го курсу НАВС на умовах договору із фізичними та/або юридичними особами. Термін навчання - з 19 вересня 2022 року по 30 червня 2026 року. Наказ НАВС про зарахування на навчання від 16 вересня 2022 року № 748.
В матеріалах справи міститься копія договору від 01 вересня 2025 року № ІД 22-876ю/1 про надання освітньої послуги, укладеного між Національною академією внутрішніх справ та ОСОБА_6 для здобувача вищої освіти ОСОБА_21 , який є невід`ємним додатком до Договору про навчання у закладі вищої освіти від 28 серпня 2025 року № ІД22-876ю.
До матеріалів справи також долучено копію квитанції до платіжної інструкції від 02 вересня
2025 року № 10 на суму 16 460,00 грн про сплату ОСОБА_6 на рахунок НАВС за навчання ОСОБА_21 та аналогічна квитанція від 10 грудня 2025 року № 16 на суму 16 460,00 грн.
Також в матеріалах справи міститься паперова копію інформації з журналу дзвінків мобільного телефону відповідача із записами про вхідні/вихідні дзвінки від/до ОСОБА_8 та ОСОБА_3 , їх дати та тривалість.
Неповнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в ході опитування повідомив, що навчається у 8-Г класі, проживає з батьком, ОСОБА_22 , її сином ОСОБА_23 , та сестрою ОСОБА_24 . Хоче проживати з батьком, оскільки місце проживання близько до школи, хвилин 5 пішки. У мами буває в гостях часто, живе по 2-3 дні на тиждень.
Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 Сімейного кодексу України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.
Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Згідно зі статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.
Згідно із частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.
Частиною першою статті 29 ЦК України встановлено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.
Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна (частина третя статті 29 ЦК України).
Водночас, згідно з частиною другою статті 29 ЦК України, фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Також відповідно до частини другої, третьої статті 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.
Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.
У разі спору місце проживання малолітньої дитини (фізичної особи у віці до чотирнадцяти років) визначається органом опіки та піклування або судом, проте при вирішенні вказаного питання, що стосується дитини, яка досягла 14 років, то закон не передбачає можливості вирішення такого спору органом опіки та піклування або судом, оскільки в цьому випадку слід керуватися частиною третьою статті 160 СК України та положеннями частини другої статті 29 ЦК України.
Тобто, в силу зазначених норм законодавства дитина може вільно обирати собі місце проживання з кимось із батьків, які мають у власності житлові приміщення. Суд не може визначати місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, за позовом когось із батьків, оскільки таке право вибору місця проживання надано законом самій дитині. Тобто з чотирнадцяти років особа самостійно визначає, з ким із батьків хоче проживати (постанова Верховного Суду від 17 травня 2023 року у справі № 351/611/21, провадження № 61-990св23). Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 17 січня 2024 року у справі № 711/2287/21, від 25 січня 2018 року у справі № 537/5119/15-ц, від 28 січня 2021 року у справі № 753/6498/15, від 28 вересня 2022 року у справі № 686/18140/21, від 02 листопада
2023 року по справі № 592/7624/22, від 27 квітня 2026 року у справі № 501/2820/21.
У цій справі судом встановлено, що на час розгляду справи ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виповнилося чотирнадцять років, тобто дитина має статус неповнолітнього, а отже закон не передбачає розгляду судом вимоги щодо визначення його місця проживання після досягнення чотирнадцяти років за позовом одного з батьків.
Суд також враховує, що після розірвання шлюбу між батьками дитина ОСОБА_3 виявив бажання проживати з батьком та фактично залишився проживати з ним через небажання змінювати свій звичний побут, розривати соціальні зв`язки, змінювати місце навчання, про що самостійно повідомив органам опіки та піклування під час опитування та підтвердив в суді. Відомостей про наявність спору між батьками щодо визначення його місця проживання матеріали справи не містять, дитина спілкується з матір`ю, перешкод у цьому не має, періодично проживає у останньої по кілька днів за власним бажанням.
Таким чином, оскільки законом не передбачено можливості визначення місця проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, з одним із батьків, у задоволенні позовної вимоги про визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком слід відмовити.
Щодо вимоги про стягнення аліментів, суд зазначає таке.
Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Згідно із частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Відповідно до статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Відповідно до статті 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні, чи їх шлюб розірвано або вони взагалі не перебували в ньому.
У постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 03 лютого 2021 року у справі № 520/21069/18 зазначено, що аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні.
За змістом законодавства, аліменти є власністю дитини, а обов`язок суду полягає в першу чергу забезпечити дитині право на належне утримання.
Відповідно до частини восьмої статті 7 Сімейного кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Положення глави 15 СК України вказують на обов`язок кожного з батьків утримувати дитину.
Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання.
За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. (частина третя статті 181 СК України).
Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
При цьому, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
У пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», роз`яснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Отже, позивач скористався своїм правом щодо визначення способу стягнення аліментів саме у твердій грошовій сумі.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (частина друга статті 182 СК України).
Суд зауважує, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Прожитковий мінімум це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості (стаття 1 Закону України «Про прожитковий мінімум»).
Згідно зі статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2026 рік» з 1 січня
2026 року прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років складає 3 512 грн.
Вказані величини свідчать лише про мінімальний рівень матеріального забезпечення.
Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то положеннями СК України він не визначений, а їх граничний розмір визначений частиною третьою статті 70 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості у разі стягнення аліментів - 50 % заробітної плати боржника.
У позовній заяві ОСОБА_1 просив суд стягнути з відповідача аліменти на неповнолітню дитину у розмірі 10 000,00 грн щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття.
Обґрунтовуючи стягнення з відповідача аліментів саме у зазначеному розмірі, позивач посилався на те, що розмір витрат на утримання дитини щомісячно становить приблизно 8 500,00 грн - 13 800,00 грн з урахуванням базових потреб дитини такого віку. Оскільки відповідач не бере безпосередньої участі у вихованні та догляді дитини, матеріальний внесок матері має компенсовувати відсутність такої уваги та забезпечувати дитині той рівень життя, який би вона мала за участі обох батьків.
Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).
Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Слід врахувати, що аліменти стягуються не для зрівняння матеріального становища платника та одержувача аліментів, а для того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги.
Крім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання.
Також суд зауважує, що аліменти на утримання дитини мають забезпечувати матеріальні потреби дитини з урахуванням її віку і стану здоров`я, а також нормальні фізіологічні потреби дитини, а також засад розумності та справедливості, вимог забезпечення належного матеріального утримання дітей та їх гармонійного розвитку.
Суд враховує, що позивачем на підтвердження заявленого розміру щомісячних витрат на дитину не надано жодного доказу, посилання на обґрунтованість заявленої суми загальновідомими та очевидними потребами дитини-підлітка не заслуговують на увагу, оскільки потреби кожної дитини є різними, відрізняються залежно від її віку, уподобань, звичок, захоплень, способу життя, активностей тощо.
Відомостей про погодження з відповідачем такої суми витрат на дитину матеріали справи також не містять.
Суд також враховує, що відповідач не заперечує обов`язку щодо утримання дитини, водночас, в силу стану здоров`я та рівня доходів може сплачувати 2 000,00 грн.
У власних поясненнях неповнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , також зазначив, що за його проханням матір надавала йому кошти. Сторони даного факту не заперечували.
Слід також врахувати, що дитина періодично відвідує матір та проживає у неї кілька днів, тобто, матір також здійснює фактичні витрати на догляд, харчування та дозвілля сина.
Слід враховувати, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси всіх осіб та має брати до уваги інтереси не тільки позивача, але й відповідача.
Також суд звертає увагу на те, що позивачем не надано будь-яких доказів на підтвердження свого матеріального стану.
Суд наголошує, що аліменти не можуть нести компенсаційного характеру, тобто, покривати усі витрати на дитину та покладатися виключно на того з батьків, хто проживає окремо від дитини.
Таким чином, суду не надано доказів на підтвердження необхідності саме вказаного розміру аліментів - 10 000,00 грн щомісячно, для забезпечення належного розвитку та належного рівня життя дитини, виходячи з рівного обов`язку батьків брати участь в її матеріальному утриманні.
На підставі викладеного, враховуючи принцип рівності прав та обов`язків батьків, стан здоров`я та матеріальне становище дитини та платника аліментів, відомості про наявність на утриманні відповідача ще однієї дитина, яка продовжує навчання, справедливим та доцільним є стягнення з відповідача аліментів у розмірі прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, що відповідатиме інтересам дитини сторін у справі та є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та достойного рівня його матеріального забезпечення.
Виходячи з закріплених частиною 9 статті 7 СК України принципів справедливості, добросовісності та розумності, такий розмір аліментів сприятиме гармонійному фізичному та духовному розвитку дитини, а платник аліментів, враховуючи встановлені судом обставини, має можливість нести відповідні витрати. Аліменти у вказаному розмірі є помірною сумою в умовах сьогодення, з урахуванням віку та потреб дитини, її звичного способу життя та графіку.
Суд звертає увагу сторін, що згідно зі статтею 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника аліментів або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них.
Відповідно до статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
З урахуванням вказаної норми, аліменти підлягають стягненню з 11 червня 2025 року та до досягнення дитиною повноліття - ІНФОРМАЦІЯ_7 .
За змістом пункту 1 частини першої статті 430 ЦПК України у справах про стягнення аліментів суд допускає негайне виконання рішень у межах суми платежу за один місяць.
Щодо вимоги про стягнення судових витрат суд зазначає таке.
Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів.
Згідно із статтею 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати пропорційно до задоволеної частини вимог.
При зверненні до суду з даним позовом позивачем ОСОБА_1 сплачено судовий збір у розмірі 2 422,40 грн за дві позовні вимоги немайнового характеру.
Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 211,20 грн, у зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог.
На підставі викладеного та керуючись статтями 7, 19, 141, 150, 160, 161, 180-185, 191 СК України, Законом України «Про охорону дитинства», Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року статтями 12, 13, 76-81, 89, 95, 141, 229, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини, стягнення аліментів, - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі одного прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 11 червня 2025 року і до досягнення дитиною повноліття.
Допустити до негайного виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
У задоволенні інших вимог - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , місце проживання: 
АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , зареєстрована за адресою:
 АДРЕСА_2 .
Третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації, ідентифікаційний код юридичної особи в ЄДРПОУ 37395500, адреса місцезнаходження: просп. Берестейський, 97, м. Київ, 03115.
Повне рішення суду виготовлено 25 травня 2026 року.

Суддя О.О. Хромова