Справа № 464/1214/26
пр.№ 2/464/1595/26 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.05.2026 року

Сихівський районний суд м.Львова
в складі: головуючої-судді Бойко О.М.
секретар судового засідання Константинова С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "АЙКОН ДЕБТ КОЛЛЕКШН'' до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и в:

позивач звернувся в суд із позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 15 136 грн 50 коп., а також понесені судові витрати.
В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 09.09.2021 року між ТзОВ «Джобер» та  ОСОБА_1 укладено кредитний договорір №723416 в електронній формі, шляхом підписання відповідачем електронним підписом, вчиненим одноразовим ідентифікатором, за умовами якого ТзОВ «Джобер» надав кредит в розмірі 4 900 грн на умовах строковості, зворотності та платності а відповідач підтвердив, що він ознайомився з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується та забов`язується неухильно їх дотримуватися. 30.11.2023 року між ТзОВ «Джобер» позивачем укладено договір факторингу №1-30/11/2023, відповідно до якого позивач набув права грошової вимоги до  ОСОБА_1 за договором №723416 від 09.09.2021 року. Внаслідок невиконання відповідачем умов договору утворилась заборгованість на суму 15 136 грн 50 коп., з яких: 4 900 грн. – основна сума кредиту, 10 236 грн 50 коп – нараховані відсотки.
05.03.2026 від відповідачки надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона заперечила позовні вимоги. Повідомляє, що не погоджується із розрахунокм заборгованості, адже позивачем заявлені суми процентіа до стягнення не грунтуються на умовах кредитного договору і розрахунок наданий самим же позивачем. Зазначає, що з 23.09.2021 припинилося право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом та інших платежів за цим договором, а заяви щодо дії продовження договору після 24.09.2021 не подавалась. Просить у задоволенні позовних вимог відмовити. Також вважає неспівмірним розмір витрат на правову допомогу, а тому просить такий зменшити. 
09.03.2026 від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якій представник заперечив доводи відзиву, покликаючись на чинність кредитного договору та судову практику щодо нарахування відсотків та переходу права вимоги, просить позов задоволити.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій позов підтримав в повному обсязі, просить справу розглядати у його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, подав відзив на позов, у якому позов заперечив, обгрунтувавши їх доводами, а також просить розглядати справу у її відсутності. 
З`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити з наступних підстав. 
Судом встановлено, що 09.09.2021 року між ТзОВ «Джобер» та ОСОБА_1 укладено кредитний договорір №723416 в електронній формі, шляхом підписання відповідачем електронним підписом, вчиненим одноразовим ідентифікатором G5606 09/09/2021. За умовами вказаного договору ТзОВ «Джобер» надав відповідачці кредит на умовах повернення, строковості, платності, а відповідач зобов`язалаь повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, визначених договором. 
Відповідач здійснила дії, спрямовані на укладання вказаного вище договору шляхом заповнення заяви на позику на сайті позикодавця, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської карти, на рахунок якої, в подальшому, позикодавцем було перераховано грошові кошти.
При цьому, сторонами погоджено суму кредиту 4 900 грн., строк - на 15 днів, а також відсоткова ставка - 1,9 % на добу.
Факт перерахування кредитних коштів на банківську картку № НОМЕР_1 , яка належить ОСОБА_1 підверджується листом від 11.02.2026 за №1102/2026-1, наданою ТОВ «Санрайз Фінанс».
Як вбачається із розрахунку заборгованості, починаючи з 05.10.2021 відповідачкою сплачувались кошти в погашення кредиту, що свідчить про визнання нею факту його укладення. Однак, у зв`язку із тим, що кошти повертались не у повному розмірі утворилась заборгованість.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.
У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно з п. 6, 12 ч.1 ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію": електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію.
Згідно положень статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Договір, укладений між сторонами в електронній формі, має силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами, які узгодили всі умови, так як без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора (коду, що відповідно до домовленості є електронним підписом позичальника, який використовується ним як аналог власноручного підпису), без здійснення входу відповідачем на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між відповідачем та позивачем не було б укладено.
Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 14.06.2022 року у справі №757/40395/20-ц, від 12.01.2021 року у справі №524/5556/19, від 07.10.2020 року у справі №127/33824/19, від 23.03.2020 року у справі № 404/502/18.
Отже, із змісту наведених положень Закону випливає, що електронний договір може бути підписаний стороною за допомогою одноразового ідентифікатора, отримання якого є неможливим без прийняття особою пропозиції укласти електронний договір (оферти).
Таким чином, даний кредитний договір укладений відповідно до вимог чинного законодавства у електронній формі.
Згідно з положеннями ст. 509 Цивільного кодексу України , зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Порушенням зобов`язання, згідно зі ст. ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), правовими наслідками, зокрема, є відшкодування збитків та моральної шкоди.
Відповідно до ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно з ст.526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору.
Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Частиною 1 статті 1049 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позичкодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позичкодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно з ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.
Відповідно до ч.1 ст.625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Частина 1 ст. 612 Цивільного кодексу України визначає, що боржник, у даному випадку відповідач, вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не виконав зобов`язання у строк, який встановлений договором чи законом.
Як вбачається із розрахунку заборгованості за кредитним договором  така становить15136 грн. 50 коп. та складається із 4 900 грн. неповернутої суми кредиту та 10236 грн. 50 коп. нарахованих відсотків. 
Заперечуючи вказаний розрахунок відповідач не надала суду жодних доказів на його спростування, чи доказів належного виконання умов кредитного договору. 
Щодо періоду нарахування відсотків за користування кредитними коштами, то сторонами у договорі обумовлено умови його пролонгації (п.1.4, п.9.4.3, п.9.4.3.1 договору). 
30.11.2023 року між ТзОВ «Джобер» позивачем укладено договір факторингу №1-30/11/2023, відповідно до якого позивач набув права грошової вимоги до  ОСОБА_1 за договором №723416 від 09.09.2021 року. 
Відповідно до статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом.
Згідно зі статтею 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора; зобов`язання в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Положеннями статті 516 Цивільного кодексу України визначено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
За приписами статті 1077 Цивільного кодексу України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Згідно зі статтею 1080 Цивільного кодексу України презюмується дійсність договору факторингу незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження.
Таким чином, позивач набув право вимоги до відповідача.
Враховуючи те, що відповідач отримала кредитні кошти, натомість не повернула отриманий кредит у встановлений договором термін та не сплатила нараховані відсотки за кредитним договором, а позивач набув права вимоги до неї, суд приходить до висновку, що позов підягає задоволенню, а тому з відповідача слід стягнути в користь позивача 15136 грн. 50 коп.
Відповідно до вимог ст.141, 142 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у розмірі 2 662 грн 40 коп.
Також позивач просить стягнути з відповідача на його користь витрати на правничу допомогу у розмірі 13 000 грн.
Статтею 15 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Згідно з ч.1 п.1 ч.3 ста.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частини 1 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Згідно пункту 2 частини 2 статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 та частина 8 статті 141 ЦПК України).
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини (Постанова Верховного Суду від 16.02.2023 у справі № 824/9/22 (провадження № 61-11644ав22).
Судом встановлено, що 09.07.2025 між ТОВ «ФК АЙКОН ДЕБТ КОЛЛЕКШИН» та адвокатом Пархомчуком С.В. укладено договір про надання правової допомоги № 09/07/2025. Також, згідно атку про отримання правової допомоги від 18.03.2026, сума наданої правничої допомоги становить 13 000 грн.
Проте, враховуючи принцип співмірності, пропорційність витрат до предмету спору та обсягу фактично наданих послуг і результатів розгляду справи, зважаючи на нескладність справи, розгляд її у спрощеному провадженні за відсутності учасників, суд дійшов висновку, що вартість витрат на правничу допомоу слід зменшити з 13 000 грн до 5000 грн.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

позов задоволити частково.
Стягнути із ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "АЙКОН ДЕБТ КОЛЛЕКШН'' (м. Київ, вул. Саперне Поле, буд. 12, ЄДРПОУ:44002941) заборгованість за кредитним договором №723416 від 30.11.2023 року у розмірі 15 136 грн. 50 коп, сплачений судовий збір у розмірі розмірі 2 662 грн. 40 коп. та витрати на правову допомогу у розмірі 5 000 грн.
В решті вимог позову – відмовити.
Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Суддя           Бойко О.М.