справа № 492/279/26
провадження № 2/492/520/26

РІШЕННЯ
 
Іменем України
12 травня 2026 року м. Арциз

Арцизький районний суд Одеської області у складі: 
головуючого судді – Варгаракі С.М.,
при секретарі судового засідання – Богдан А.І., 
розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами, -
встановив:
Описова частина
Стислий виклад позиції позивача
Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі – ТОВ «ФК «ЄАПБ») звернулося до суду з зазначеною позовною заявою до відповідача, в якому просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитними договорами у загальному розмірі 102050,56 грн, а також судові витрати. В обґрунтування позову посилається на те, що 12 червня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» (далі - ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 454285014. 
28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (з урахуванням додаткових угод до договору) відступило ТОВ «Таліон Плюс» право вимоги до відповідача. 27 лютого 2025 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено договір факторингу № 27/0225-01, відповідно до якого ТОВ «ФК «ЄАПБ» стало новим кредитором у зобов`язанні. 
Також, 09 лютого 2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Незалежні фінанси» (далі – ТОВ «ФК «Незалежні фінанси») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 1949468.
25 червня 2025 року між ТОВ «ФК «Незалежні фінанси» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено договір факторингу № 25062025, відповідно до якого ТОВ «ФК «Незалежні фінанси» передало (відступило) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» прийняло право вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. 
Відповідач свої обов`язки за кредитними договорами не виконав, внаслідок чого в нього виникла заборгованість за кредитними договорами у загальному розмірі 102050,56 грн, яку позивач просить стягнути з відповідача, оскільки останній ухиляється від добровільного погашення заборгованості.
Процесуальні дії у справі
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, головуючим у справі визначено суддю Варгаракі С.М.
Ухвалою судді Арцизького районного суду Одеської області від 03 березня 2026 року цивільна справа прийнята до провадження, призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін. Відповідачеві визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву. 
Одночасно, роз`яснено учасникам справи, що відповідно до частини 5 статті 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Вказана ухвала суду була направлена відповідачеві за зареєстрованим місцем проживання, однак поштовий конверт повернувся на адресу суду з відміткою «адресат відсутній».
Частиною 1 статті 275 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.
З урахуванням викладеного, суд вважає, що відповідач належним чином повідомлений про розгляд цивільної справи, судом надано можливості та достатньо часу ознайомитись з позовною заявою та надати свої заперечення.
У відповідності до статті 178 ЦПК України, відповідач не скористався своїм правом подання до суду відзиву на позовну заяву та/або заяви із запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін, а тому суд, у відповідності до частини 5 статті 279 ЦПК України, вважає за можливе розглянути дану справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Згідно з вимогами частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, у зв`язку з чим, відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Мотивувальна частина 
Позиція суду
Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Фактичні обставини справи, встановлені судом
12 червня 2024 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 , відповідачем у справі, було укладено договір кредитної лінії № 454285014 (а.с. 10-21), відповідно до якого товариство зобов`язалося надати позичальникові кредит у вигляді кредитної лінії, в сумі кредитного ліміту у розмірі 25400 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом.
Кредитний договір № 454285014 від 12 червня 2024 року підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, одноразовий персональний ідентифікатор СМJZ, відправлено 12 червня 2024 року о 18:05:40, введено 12 червня 2024 року о 18:06:07.
Крім того, до позовної заяви долучено паспорт споживчого кредиту, який містить розмір кредиту, строк кредитування, процентну ставку, загальні витрати за кредитом, орієнтовну загальна вартість кредиту за весь строк користування кредитом (а.с. 8-9).
Пунктом 5.1 договору встановлено, що кожен окремий транш за цим договором надається позичальником шляхом ініціювання кредитового переказу грошових коштів з рахунку кредитодавця на рахунок позичальника, використовуючи реквізити платіжної карти 4149-49ХХ-ХХХХ-1227, що відбувається не пізніше ніж протягом 3 банківських днів з моменту укладення договору чи ініціювання отримання чергового траншу за договором.
23 червня 2024 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду до договору № 454285014 від 12 червня 2024 року (а.с. 23-24).
Згідно з пунктом 1 вказаної Додаткової угоди, у зв`язку з отримання позичальником траншу, в рамках погодженого кредитного ліміту, сторони погодили наступні умови користування: пункт 1.1 безготівковий переказ цього та інших траншів за договором може бути здійснено за реквізитами платіжної картки позичальника 5457-08ХХ-ХХХХ-3482. Не зважаючи на вказане вище, кредитодавець може на вибір позичальника також здійснювати надання траншів за договором за реквізитами платіжної карти вказаної безпосередньо в договору чи за реквізитами платіжної картки вказаної в пункті 5.1 договору чи за реквізитами платіжних карток вказаних в інших додаткових угодах до цього договору (за наявності)); пункт 1.2 з моменту отримання траншу базова процентна ставка за договором (для суми всіх наступних траншів в рамках цього кредитного ліміту та для суми, яка вже є в користуванні) буде складати 1,50 відсотків в день від суми залишку кредиту, яка знаходиться у позичальника за кожний день користування ним, що становить 547,50 відсотків річних. З моменту підписання цієї Додаткової угоди, Дисконтна процентна ставка вказана в договорі не може бути більшим за Базову процентну ставку вказану вище; пункт 1.3 денна процентна ставка за користування сумою траншу розраховується наступним чином: (загальні витрати за користування сумою траншу до закінчення строку кредитування: 52707,60 грн) / (сума траншу: 1936 грн) / (строк кредитування, що залишився по договору: 1815 днів) х 100 % = 1,50 відсотків в день; пункт 1.4 денна процентна ставка для всієї суми кредиту за весь строк кредитування розраховується наступним чином: загальні витрати за користування всією сумою кредитного ліміту за весь строк кредитування: 695706 грн) / (кредитний ліміт: 25400 грн) / (строк кредитування, що залишився по договору: 1826 днів) х 100 % = 1,50 відсотків в день.
Відповідно до пункту 2 зазначеної Додаткової угоди, усі інші умови договору не змінені цією додатковою угодою, залишаються чинними у попередній редакції і сторони підтверджують їх обов`язковість до виконання.
08 липня 2024 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду до договору № 454285014 від 12 червня 2024 року (а.с. 25-26).
Згідно з пунктом 1 вказаної Додаткової угоди, у зв`язку з отримання позичальником траншу, в рамках погодженого кредитного ліміту, сторони погодили наступні умови користування: пункт 1.1 безготівковий переказ цього та інших траншів за договором може бути здійснено за реквізитами платіжної картки позичальника 5457-08ХХ-ХХХХ-3482. Не зважаючи на вказане вище, кредитодавець може на вибір позичальника також здійснювати надання траншів за договором за реквізитами платіжної карти вказаної безпосередньо в договору чи за реквізитами платіжної картки вказаної в пункті 5.1 договору чи за реквізитами платіжних карток вказаних в інших додаткових угодах до цього договору (за наявності); пункт 1.2 з моменту отримання траншу базова процентна ставка за договором (для суми всіх наступних траншів в рамках цього кредитного ліміту та для суми, яка вже є в користуванні) буде складати 1,50 відсотків в день від суми залишку кредиту, яка знаходиться у позичальника за кожний день користування ним, що становить 547,50 відсотків річних. З моменту підписання цієї Додаткової угоди, Дисконтна процентна ставка вказана в договорі не може бути більшим за Базову процентну ставку вказану вище; пункт 1.3 денна процентна ставка за користування всією сумою кредиту, що буде фактично видано після укладання цієї додаткової угоди (сумою, що вже знаходиться в користуванні позичальника та сумою додаткового траншу за цією додатковою угодою) розраховується наступним чином: (загальні витрати за користування сумою траншу, що вже є в користуванні позичальника та суми, що буде видано після укладання цієї додаткової угоди, до закінчення строку кредитування: 5823362 грн) / (сума, що вже є в користуванні позичальника та сума, що буде видано після укладання цієї додаткової угоди: 21606 грн) / (строк кредитування, що залишився по договору: 1800 днів) х 100 % = 1,50 відсотків в день.
Відповідно до пункту 2 зазначеної Додаткової угоди, усі інші умови договору не змінені цією додатковою угодою, залишаються чинними у попередній редакції і сторони підтверджують їх обов`язковість до виконання.
08 липня 2024 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду до договору № 454285014 від 12 червня 2024 року (а.с. 27-28).
Згідно з пунктом 1 вказаної Додаткової угоди, у зв`язку з отримання позичальником траншу, в рамках погодженого кредитного ліміту, сторони погодили наступні умови користування: пункт 1.1 безготівковий переказ цього та інших траншів за договором може бути здійснено за реквізитами платіжної картки позичальника 5457-08ХХ-ХХХХ-3482. Не зважаючи на вказане вище, кредитодавець може на вибір позичальника також здійснювати надання траншів за договором за реквізитами платіжної карти вказаної безпосередньо в договору чи за реквізитами платіжної картки вказаної в пункті 5.1 договору чи за реквізитами платіжних карток вказаних в інших додаткових угодах до цього договору (за наявності)); пункт 1.2 з моменту отримання траншу базова процентна ставка за договором (для суми всіх наступних траншів в рамках цього кредитного ліміту та для суми, яка вже є в користуванні) буде складати 1,50 відсотків в день від суми залишку кредиту, яка знаходиться у позичальника за кожний день користування ним, що становить 547,50 відсотків річних. З моменту підписання цієї Додаткової угоди, Дисконтна процентна ставка вказана в договорі не може бути більшим за Базову процентну ставку вказану вище; пункт 1.3 денна процентна ставка за користування всією сумою кредиту, що буде фактично видано після укладання цієї додаткової угоди (сумою, що вже знаходиться в користуванні позичальника та сумою додаткового траншу за цією додатковою угодою) розраховується наступним чином: (загальні витрати за користування сумою траншу, що вже є в користуванні позичальника та суми, що буде видано після укладання цієї додаткової угоди, до закінчення строку кредитування: 668988 грн) / (сума, що вже є в користуванні позичальника та сума, що буде видано після укладання цієї додаткової угоди: 24777 грн) / (строк кредитування, що залишився по договору: 1800 днів) х 100 % = 1,50 відсотків в день.
Відповідно до пункту 2 зазначеної Додаткової угоди, усі інші умови договору не змінені цією додатковою угодою, залишаються чинними у попередній редакції і сторони підтверджують їх обов`язковість до виконання.
09 липня 2024 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду до договору № 454285014 від 12 червня 2024 року (а.с. 29-30).
Згідно з пунктом 1 вказаної Додаткової угоди, у зв`язку з отримання позичальником траншу, в рамках погодженого кредитного ліміту, сторони погодили наступні умови користування: пункт 1.1 безготівковий переказ цього та інших траншів за договором може бути здійснено за реквізитами платіжної картки позичальника 5457-08ХХ-ХХХХ-3482. Не зважаючи на вказане вище, кредитодавець може на вибір позичальника також здійснювати надання траншів за договором за реквізитами платіжної карти вказаної безпосередньо в договору чи за реквізитами платіжної картки вказаної в пункті 5.1 договору чи за реквізитами платіжних карток вказаних в інших додаткових угодах до цього договору (за наявності)); пункт 1.2 з моменту отримання траншу базова процентна ставка за договором (для суми всіх наступних траншів в рамках цього кредитного ліміту та для суми, яка вже є в користуванні) буде складати 1,50 відсотків в день від суми залишку кредиту, яка знаходиться у позичальника за кожний день користування ним, що становить 547,50 відсотків річних. З моменту підписання цієї Додаткової угоди, Дисконтна процентна ставка вказана в договорі не може бути більшим за Базову процентну ставку вказану вище; пункт 1.3 денна процентна ставка за користування всією сумою кредиту, що буде фактично видано після укладання цієї додаткової угоди (сумою, що вже знаходиться в користуванні позичальника та сумою додаткового траншу за цією додатковою угодою) розраховується наступним чином: (загальні витрати за користування сумою траншу, що вже є в користуванні позичальника та суми, що буде видано після укладання цієї додаткової угоди, до закінчення строку кредитування: 685419 грн) / (сума, що вже є в користуванні позичальника та сума, що буде видано після укладання цієї додаткової угоди: 25400 грн) / (строк кредитування, що залишився по договору: 1800 днів) х 100 % = 1,50 відсотків в день.
Відповідно до пункту 2 зазначеної Додаткової угоди, усі інші умови договору не змінені цією додатковою угодою, залишаються чинними у попередній редакції і сторони підтверджують їх обов`язковість до виконання.
ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» у період з 12 червня 2024 по 09 липня 2024 року здійснено перекази грошових коштів у загальній сумі 25400 грн на картки № 5457-08ХХ-ХХХХ-3482 та № 4149-49ХХ-ХХХХ-1227, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями (а.с. 31, 32, 33, 34, 35, 36, 37, 38, 39, 40).
Звертаючись до суду з даним позовом, позивач указує на те, що він отримав право вимоги за кредитним договором № 454285014 від 12 червня 2024 року, укладеним між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 , на підставі договору факторингу № 27/0225-01 від 27 лютого 2025 року з ТОВ «Таліон Плюс», яке, в свою чергу, отримало право такої вимоги від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» згідно договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, укладеного ТОВ «Таліон Плюс» з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога».
Позивачем до суду копію договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, укладеного між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та додатки до нього, як і Реєстри прав вимоги до суду не надано.
При цьому в якості доказів позивач надав лише додаткову угоду № 26 від 31 грудня 2020 року до договору факторингу 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, якою текст договору викладено у новій редакції (а.с. 43-46), бланки додатків до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, а саме: форму реєстру прав вимоги; форму акта повернення прав вимоги, у яких відсутня інформація про вимоги і перелік боржників (а.с. 46 зворот, 47).
27 лютого 2025 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено договір факторингу № 27/0225-01, відповідно до умов якого ТОВ «Таліон Плюс» зобов`язалося відступити ТОВ «ФК «ЄАПБ» права вимоги, заазначені у відповідних реєстрах права вимог, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» зобов`язалося їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених договором (а.с. 48-49, 50). 
Згідно з реєстром прав вимоги № 4 від 04 серпня 2025 року ТОВ «Таліон Плюс» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» право вимоги заборгованості за кредитним договором № 454285014, де боржником є ОСОБА_1 у сумі 88520,56 грн (а.с. 51).
Згідно з розрахунками заборгованості за кредитним договором № 454285014 від 12 червня 2024 року розмір заборгованості становить 88520 грн, яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 25400 грн, заборгованості за відсотками у розмірі 50420,56 грн, заборгованість з неустойки 12700 грн (а.с. 41, 42).
Також, 09 лютого 2025 року на сайті pango.com.ua було створено Анкету-заяву на кредит № 1949468, згідно з якою сума кредиту становить 3000 грн, строк кредиту: 15 днів з 2025-02-09, дата повернення кредиту: 2025-02-24, сума до повернення: 12990 грн. Комісія за надання кредиту: 9990 грн, нараховується одноразово за ставкою 25,00 відсотків від суми кредиту, проценти за користування кредитом: 0.00 грн, позичальник ОСОБА_1 (а.с. 67).
09 лютого 2025 року між ТОВ «ФК «Незалежні фінанси» та ОСОБА_1 було укладено договір про споживчий кредит № 1949468 (індивідуальна частина) (а.с. 56-61), відповідно до якого ТОВ «ФК «Незалежні фінанси» надало ОСОБА_1 кредит у розмірі 3000 грн, строком на 345 днів, за умови виконання позичальником графіку платежів з 09 лютого 2025 року (дата надання кредиту). Згідно з пунктом 1.4 договору повернення кредиту, сплата комісії за надання кредиту, комісії за обслуговування кредиту (кредитної заборгованості) та процентів за користування кредитом має здійснюватися позичальником зі встановленою періодичністю відповідно до графіку платежів, наведеному у додатку № 1 до договору. Остаточний термін (дата) повернення кредиту, сплати комісій та процентів за користування кредитом (за умови дотримання графіку платежів): 20 січня 2026 року (дада остаточного погашення заборгованості).
Відповідно до пункту 2.1 кредитні кошти надаються позичальнику безготівково на рахунок з використанням картки НОМЕР_1 . 
Договір про споживчий кредит, графік платежів за договором про споживчий кредит, який є додатком № 1 до договору про споживчий кредит (а.с. 62), паспорт споживчого кредиту (а.с. 64-65), графік платежів до паспорту споживчого кредиту (а.с. 66) підписані відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором.
Відповідно до платіжного доручення № 40828461 від 09 лютого 2025 року ТОВ «ФК «Незалежні фінанси» перерахувало кошти у розмірі 3000 грн на картку НОМЕР_1 , призначення платежу: кошти згідно договору 1949468 (а.с. 68).
ТОВ «ФК «Незалежні фінанси» надано відомості про щоденні нарахування та погашення по кредитному договору № 1949468, згідно з якими ОСОБА_1 за кредитним договором № 1949468 нарахована заборгованість у розмірі 13530 грн, а саме: надання кредиту – 3000 грн; комісія за надання кредиту 750 грн; комісія за обслуговування кредиту - 3780 грн; штраф згідно пункту 4.1 договору – 6000 грн (а.с. 69).
25 червня 2025 року між ТОВ «ФК «Незалежні фінанси» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено договір факторингу № 25062025, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Незалежні фінанси» передало (відступило) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, які ТОВ «ФК «ЄАПБ» прийняло (а.с. 71-72, 74). 
Згідно з актом прийому-передачі реєстру боржників від 25 червня 2025 року, реєстром боржників від 25 червня 2025 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором № 1949468 від 09 лютого 2025 року у сумі 13530 грн (а.с. 73, 76).
Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування
Щодо укладення кредитних договорів
Статтею 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з частиною 1 статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Положеннями частини 1 статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
За змістом положень частин 1, 2 статті 207, пункту 2 частини 1 статті 208 ЦК України правочини між фізичною та юридичною особою належить вчиняти у письмовій формі. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо, крім іншого, воля сторін виражена за допомогою електронного засобу зв`язку, та якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).
Абзац 2 частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом у постановах від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Відповідно до частини 1 статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.
Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його слід електронним підписом.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Згідно з частиною 6 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом, зокрема, заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону.
Відповідно частини 1 статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Згідно із статтею 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.
Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , відповідач у справі, шляхом власноручного введення одноразових ідентифікаторів, отриманих від позикодавців підписав договори, тобто договори вважаються укладеним у відповідності до статті 11 Закону України «Про електронну комерцію».
ОСОБА_1 , відповідачем у справі, не спростовано презумпцію правомірності правочинів та не надано будь-яких доказів того, що позикодавці отримали його персональні дані та використали їх у власних цілях.
Таким чином, сторони договорів досягли згоди з усіх істотних його умов, уклали їх у відповідності до Закону України «Про електронну комерцію» шляхом обміну електронними повідомленнями та підписали у порядку, визначеному статтею 12 Закону, а тому договори вважаються таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договорів, укладених у письмовій формі (частина 12 статті 11 Закону).
Вказаними договорами передбачено порядок та умови отримання кредитів, погашення заборгованості за кредитами, сплату відсотків, нарахованих за користування кредитними коштами.
Відповідач ОСОБА_1 , підписавши вказані договори, надав згоду на отримання та повернення кредитів і сплати відсотків за користування кредитними коштами в строки та порядку, встановленому вказаними договорами.
Факт перерахування кредитних коштів за кредитним договором № 454285014 від 12 червня 2024 року, укладеним між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 у загальному розмірі 25400 грн на картку № НОМЕР_2 та на картку № НОМЕР_3 , які зазначені відповідачем ОСОБА_2 у кредитному договорі та додаткових угодах до договору підтверджується відповідними платіжними дорученнями.
Факт перерахування кредитних коштів за кредитним договором № 1949468 від 09 лютого 2025 року, укладеним між ТОВ «ФК «Незалежні фінанси» та ОСОБА_1 у розмірі 3000 грн на картку НОМЕР_1 , яка зазначена відповідачем ОСОБА_2 у пункті 2.1 договору підтверджується платіжним дорученням № 40828461 від 09 лютого 2025 року.
Щодо відступлення права вимоги за договором № 454285014 від 12 червня 2024 року
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 512 ЦК України підставою заміни кредитора у зобов`язанні є передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно із статтею 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.
Відповідно до частини 1 статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Так, для підтвердження факту відступлення права вимоги, заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора.
Верховний Суд у постанові від 18 жовтня 2023 року у справі № 905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 року у справі № 753/20537/18, від 21.07.2021 року у справі № 334/6972/17, від 27.09.2021 року у справі № 5026/886/2012, від 02 листопада 2021 року у справі № 905/306/17).
Звертаючись до суду з позовом, позивач посилався на те, що право вимоги за договором кредитної лінії № 454285015 від 12 червня 2024 року перейшло до ТОВ «ФК «ЄАПБ» на підставі договору факторингу № 27/0225-01 від 27 лютого 2025 року, укладеного з ТОВ «Таліон Плюс», яке, в свою чергу, отримало право такої вимоги від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» згідно договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, укладеного між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога».
Разом з тим, позивачем до суду копію договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, укладеного між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та додатки до нього, як і Реєстри прав вимоги до суду не надано.
При цьому в якості доказів позивач надав лише додаткову угоду № 26 від 31 грудня 2020 року до договору факторингу 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, якою текст договору викладено у новій редакції та бланки додатків до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, а саме: форму реєстру прав вимоги; форму акта повернення прав вимоги, у яких відсутня інформація про вимоги і перелік боржників.
Також, позивачем не надано доказів на підтвердження оплати переходу права вимоги за договором факторингу 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що ТОВ «ФК «ЄАПБ» не доведено факту переходу права вимоги до відповідача за договором кредитної лінії № 454285014 від 12 червня 2024 року на першому етапі - від первісного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс», наступні переходи прав вимоги, які є похідними, не можуть підтвердити передання вказаного права вимоги до останнього кредитора - ТОВ «ФК «ЄАПБ».
Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
За правилами статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Частиною 1 статті 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина 1 статті 80 ЦПК).
Відповідно до пункту 4 частини 3 статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.
Проте, позивач не надав доказів переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі за кредитним договором від 12 червня 2024 року, укладеним між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 .
З урахуванням викладеного, саме по собі встановлення обставин укладення 12 червня 2024 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», як кредитодавцем, та ОСОБА_1 , як позичальником, договору кредитної лінії № 454285014 не може бути підставою для задоволення вимог ТОВ «ФК «ЄАПБ».
Відсутність (недоведеність) порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин (постанова Верховного Суду від 29 червня 2021 року по справі № 916/2040/20).
Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про недоведеність порушення прав позивача відповідачем, тому у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за договором кредитної лінії № 454285014 від 12 червня 2024 року, укладеним між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 слід відмовити.
Щодо розміру заборгованості за договором про споживчий кредит № 1949468 від 09 лютого 2025 року
Пунктом 4.1 договору встановлено, що у разі прострочення позичальником зобов`язань з повернення кредиту (частини кредиту згідно графіку платежів) та/або сплати процентів за його користування та/або комісій та/або інших платежів згідно з умовами цього договору та графіку платежів, позичальник зобов`язаний сплатити на користь кредитодавця штраф у розмірі 1000 грн за кожний випадок порушення (невиконання або неналежного виконання) зобов`язання зі сплати платежів у визначені графіком платежів дати платежів, якщо порушення відповідної дати платежу триває більше 2 днів.
Пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором № 1949468 від 09 лютого 2025 року, позивач також просив стягнути з відповідача заборгованість за неустойкою у розмірі 6000 грн.
Відповідно до частин 1, 2 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.
Особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (частина перша статті 14 ЦК України).
У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем) (пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України).
Верховний Суд у постанові від 18 жовтня 2023 року у справі № 706/68/23 (провадження № 61-8279св23) вказав, що з аналізу положень пункту 18 розділу Прикінцеві та перехідні положення та статей 1046, 1049, 1050, 1054 ЦК України, слід дійти висновку про те, що на кредитний договір розповсюджується дія пункту 18 розділу Прикінцеві та перехідні положення ЦК України.
24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 год 30 хв 24 лютого 2022 року, який продовжувався Указами Президента України і діє до цього часу.
Відповідно до Закону України від 15 березня 2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 18, який передбачає, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Встановлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Також, зазначеним Законом внесені зміни до Закону України «Про споживче кредитування» та відповідно до пункту 6-1 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» встановлено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після дня його припинення або скасування у разі прострочення споживачем виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У разі допущення такого прострочення споживач звільняється, зокрема, від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин інших, ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Норми цього пункту поширюються, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4 статті 263 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 жовтня 2023 року в справі № 489/192/17 (провадження № 61-5465св23) зазначено, що «за змістом приписів параграфу 2 глави 49 ЦК України особливість пені у тому, що вона нараховується з першого дня прострочення та доти, поки зобов`язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов`язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов`язання. Тобто, вона може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано у законі чи в договорі».
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 1 статті 81 ЦПК України).
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини 1-3 статті 89 ЦПК України).
Як вбачається з матеріалів справи, договір про споживче кредиту № 1949468, укладений 09 лютого 2025 року, тому нарахування позивачем неустойки (штрафу) за період після 24 лютого 2022 року не відповідає вимогам законодавства, а тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості по штрафу у розмір 6000 грн не можуть бути задоволені, адже з 24 лютого 2022 року відповідно до пункту 18 Закону України від 15 березня 2022 року № 2120-IX позичальники звільняються від відповідальності, та від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені). 
За таких обставин суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості по штрафу у розмірі 6000 грн, яка нарахована за кредитним договором № 1949468 від 09 лютого 2025 року.
Крім того, звертаючись до суду позивач заявив вимогу про стягнення за договором про споживчий кредит № 1949468 від 09 лютого 2025 року комісії за надання кредиту у розмірі 750 грн та комісії за обслуговування кредиту у розмірі 3780 грн.
Відповідно до пункту 1.5.1 договору комісія за надання кредиту 750 грн, яка нараховується за ставкою 25,00 % від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту.
Згідно з пунктом 1.5.2 договору комісія за обслуговування кредиту (кредитної заборгованості) (за весь строк кредитування) 9240 грн, що нараховується за ставкою 14,00 % від суми кредиту в перший день кожного наступного розрахункового періоду за попередній розрахунковий період (крім останнього періоду), що встановлені графіком платежів, який є додатком № до договору.
Оскільки відповідно до умов кредитного договору № 1949468, що укладений між сторонами, ТОВ «ФК «Незалежні фінанси» надало позичальнику кредит на споживчі цілі, то особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів».
У постанові Верховного Суду від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 зроблено наступний правовий висновок: 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Положення частин 1, 2, 5 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.
Відповідно до пункту 4 частини 1 статті Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно з частиною 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини 1 статті 1 та частини 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».
Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит, банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.
Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).
Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит, загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.
Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.
Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.
Відповідно до частини 1 статті 11 Закону України «Про споживче кредитування», після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Згідно з частиною 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин 1 та 2 статті 11, частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне управління кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами 1 та 2 статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення п. 1.1 щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за управління кредиту без конкретного переліку які саме послуги надаються є нікчемними відповідно до частин 1 та 2 статті 11, частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Суд враховує, що у даному випадку у кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які фінансовою установою встановлена щомісячна комісія за управління кредиту.
Враховуючи, що фінансова установа не зазначила та не надала доказів наявності, переліку таких послуг, то положення пункту 1.5.1 та пункту 1.5.2 щодо встановлення комісії за надання кредиту у розмірі 750 грн, яка нараховується за ставкою 25 % від суми наданого кредиту та комісії за обслуговування кредиту у розмірі 9240 грн, що нараховується за ставкою 14 % від суми кредиту є нікчемними відповідно до частин 1 та 2 статті 11, частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Визнання судом нікчемного правочину недійсним за вимогою сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, оскільки нікчемний правочин є недійсним в силу закону з моменту його укладення.
Схожі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 10 січня 2024 року у справі № 727/5461/23, від 14 вересня 2022 року у справі № 755/11636/21, від 08 лютого 2023 року у справі № 168/349/20.
За наведених обставин, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення 750 грн комісії за надання кредиту та 3780 грн комісії за обслуговування кредиту за договором № 1949468 є необґрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню.
Судом встановлено, що 25 червня 2025 року між ТОВ «ФК «Незалежні фінанси» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено договір факторингу № 25062025.
Копії договору факторингу та витяг з реєстру боржників є належними та допустимими доказами відступлення права вимоги у спірних правовідносинах.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що позивачем доведено факт переходу права вимоги до відповідача за кредитним договором № 1949468 від 09 лютого 2025 року, оскільки ТОВ «ФК «ЄАПБ» у передбаченому законом порядку відповідно до укладеного договору факторингу, на виконання якого підписувався реєстр боржників, набуло право вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором укладеним із первісним кредитором.
Відповідно до частини 1 статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі статтею 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до частини 1 статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (стаття 612 ЦК України).
Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 кредитні кошти отримав, що підтверджується матеріалами справи, якими в подальшому розпорядився на власний розсуд, однак свої зобов`язання щодо повернення грошових коштів не виконав, тобто кредитні кошти не повернув.
Доказів на спростування отримання кредиту відповідачем ОСОБА_1 суду не надано.
Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що відповідач ОСОБА_1 має перед позивачем заборгованість за кредитним договором № 1949468 від 09 лютого 2025 року, яка ним добровільно не погашається.
Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги, що відповідач ОСОБА_1 не виконав взяті на себе зобов`язання по поверненню кредитних коштів за договором № 1949468 від 09 лютого 2025 року (первісний кредитор ТОВ «ФК «Незалежні фінанси»), укладеного в електронній формі, право вимоги за даним договором на підставі договору факторингу перейшло до позивача, а тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «ФК «ЄАПБ» є частково обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню, а саме у розмірі 3000 грн, у решті позову слід відмовити.
Щодо розподілу судових витрат
У відповідності до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог з відповідача ОСОБА_1 слід стягнути судовий збір пропорційно розміру позовних у розмірі 97,83 грн.
На підставі статей 11, 207, 208, 509, 512, 513, 514, 516, 525, 526, 530, 610, 612, 626, 627, 628, 638, 639, 1049, 1054, 1077, 1078, 1082 ЦК України, керуючись статтями 4, 5, 7, 12, 13, 19, 48, 76-81, 89, 141, 211, 223, 247, 258-259, 263-265, 279, 353, 354 ЦПК України, суд, – 
ухвалив:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» – задовольнити частково. 
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (місцезнаходження: вул. Симона Петлюри, буд. № 30, м. Київ, поштовий індекс 01032, код ЄДРПОУ: 35625014) заборгованість за кредитним договором № 1949486 від 09 лютого 2025 року у розмірі 3000 (три тисячі) гривень 00 копійок.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (місцезнаходження: вул. Симона Петлюри, буд. № 30, м. Київ, поштовий індекс 01032, код ЄДРПОУ: 35625014) витрати по сплаті судового збору в розмірі 97 (дев`яносто сім) гривень 83 копійки.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо її не було подано протягом строку оскарження.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Суддя Арцизького районного суду
Одеської області         Варгаракі С.М.