ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

21 квітня 2026 року 	м.Дніпро	справа № 160/30244/25	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого - судді Баранник Н.П.,
суддів: Малиш Н.І., Щербака А.А., 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 січня 2026 року у справі № 160/30244/25 (суддя Боженко Н.В., справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження, в порядку письмового провадження) за адміністративним позовом ОСОБА_1 , який діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 до Відділу №2 у місті Дніпрі Головного управління державної міграційної служби у Дніпропетровській області, Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 , який діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточненої позовної заяви, просив:
- визнати протиправними дії Відділу №2 у місті Дніпрі Головного управління державної міграційної служби у Дніпропетровській області (далі - відповідач-1), оформленого листом (№ Ц63/6/1211-25/1211/12885-25 від 04.10.2025), щодо відмови у видачі ОСОБА_2 паспорта громадянина України у формі книжечки, відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-ХІ1;
- зобов`язати Відділ №2 у місті Дніпрі Головного управління державної міграційної служби у Дніпропетровській області (ГУ ДМС у Дніпропетровській області), оформити та видати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України у формі книжечки, відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-ХІІ.
В обґрунтування позовних вимог зазначав, що відмова у видачі неповнолітній ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорту громадянина України у формі книжечки, відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-ХІІ, є протиправною та суперечить нормам законодавства, порушує основоположні конституційні права дитини як людини і громадянина. Позивач зауважує, що заявником було надано повний пакет документів, необхідних для отримання паспорта у формі паспортної книжечки, відповідно до положень Закону України від 18.01.2001 року №2235-ІІІ «Про громадянство України».
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 січня 2026 року у задоволенні позовних вимог позивача було відмовлено.
Із рішенням суду першої інстанції не погодився позивач, представником позивача була подана апеляційна скарга. В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неналежну оцінку доказів, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
В обґрунтування доводів скарги позивач зазначає, що будь-яких інших документів, крім паспорта для виїзду за кордон, які передбачені законом «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» ОСОБА_2 не отримувала, а працівниками ДМС не було роз`яснено права та не повідомлено про систему присвоєння номеру УНЗР, що порушує права людини. Вважає, що судом першої інстанції не враховано правову позицію Великої Палати Верховного Суду у зразковій справі у спірних правовідносинах. Посилання суду першої інстанції на інші судові рішення Верховного Суду є безпідставними, оскільки судові рішення у них не постановлені як у зразковій справі.
Відповідач-2 - Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги позивача, а оскаржене рішення суду у даній справі залишити без змін.
Відповідач-1 своїм правом на подання до суду апеляційної інстанції відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст.311 КАС України.
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 , який діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 30 вересня 2025 року звернувся до Шевченківського відділу ГУ ДМС у Дніпропетровській області із заявою про видачу паспорта громадянина України у формі книжечки, до заяви додано: заяву про видачу паспорта, дві фотокартки 3,5 х 4,5 см, оригінал та копія свідоцтва про народження, оригінал та копія паспорта батька.
Листом відповідача-1 від 04.10.2025 року №Ц-63/6/1211-25/1211/12885-25 повідомлено, що для документування позивача паспортом зразка 1994 року необхідно після досягнення 16-річного віку надати рішення суду, що набрало законної сили, про зобов`язання оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року та документи, перелік яких визначено розділом ІІІ Тимчасового порядку.
Вважаючи протиправною відмову у видачі ОСОБА_2 паспорта громадянина України у формі книжечки, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, вказав, що у відповідача-1 відсутні законні підстави для оформлення та видачі ОСОБА_2 паспорта громадянина України у формі книжечки, оскільки дані про ОСОБА_2 вже внесені до Єдиного державного демографічного реєстру з присвоєнням УНЗР № 20110723-00301 при внесенні відцифрованого образу обличчя та відбитків пальців рук, за її згодою при оформленні паспорта громадянина України для виїзду за кордон.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Згідно з частиною другою статті 32 Конституції України не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.
За змістом частини першої статті 92 Конституції України виключно законами України, зокрема, визначаються права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина; громадянство, правосуб`єктність громадян, засади регулювання демографічних та міграційних процесів.
Законом України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» від 20 листопада 2012 року № 5492-VI (далі - Закон № 5492-VI) визначено правові та організаційні засади створення та функціонування Єдиного державного демографічного реєстру та видачі документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, а також права та обов`язки осіб, на ім`я яких видані такі документи.
Відповідно до частини першої статті 4 Закону 5492-VI Єдиний державний демографічний реєстр - це електронна інформаційно-телекомунікаційна система, призначена для зберігання, захисту, обробки, використання і поширення визначеної цим Законом інформації про особу та про документи, що оформлюються із застосуванням засобів Реєстру, із забезпеченням дотримання гарантованих Конституцією України свободи пересування і вільного вибору місця проживання, заборони втручання в особисте та сімейне життя, інших прав і свобод людини та громадянина.
Реєстр та майнові права інтелектуальної власності на створені на замовлення уповноважених суб`єктів для функціонування Реєстру об`єкти інтелектуальної власності належать державі. Відчуження, передача чи інше використання, ніж визначено цим Законом, Реєстру, його структурних складових та майнових прав інтелектуальної власності забороняються.
Єдиний державний демографічний реєстр ведеться з метою ідентифікації особи для оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсними та знищення передбачених цим Законом документів. Єдиний державний демографічний реєстр у межах, визначених законодавством про свободу пересування та вільний вибір місця проживання, використовується також для обліку інформації про реєстрацію місця проживання чи місця перебування.
Відповідно до частини першої статті 10 Закону № 5492-VI внесення інформації до ЄДДР здійснюється уповноваженими суб`єктами за зверненням заявника, на підставі інформації державних органів реєстрації актів цивільного стану, органів реєстрації фізичних осіб, а також інформації органів виконавчої влади, інших державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування з дотриманням вимог Закону України "Про захист персональних даних".
У разі якщо інформація про особу вноситься до Реєстру вперше, проводиться ідентифікація особи, після завершення якої автоматично формується унікальний номер запису в ЄДДР та фіксуються час, дата та відомості про особу, яка оформила заяву-анкету (в електронній формі). Унікальний номер запису в ЄДДР є незмінним.
Відповідно до частин першої - другої статті 14 Закону 5492-VI форма кожного документа встановлюється цим Законом. Документи залежно від змісту та обсягу інформації, яка вноситься до них, виготовляються у формі книжечки або картки, крім посвідчення на повернення в Україну, що виготовляється у формі буклета.
Згідно з частинами першої - другої статті 21 Закону 5492-VI паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України.
Кожен громадянин України, який досяг чотирнадцятирічного віку, зобов`язаний отримати паспорт громадянина України. Оформлення, видача, обмін паспорта громадянина України, його пересилання, вилучення, повернення державі та знищення здійснюються в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Частиною четвертою статті 21 Закону 5492-VI передбачено, що паспорт громадянина України виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій.
Статтею 5 Закону України «Про громадянство України» від 18 січня 2001 року № 2235-III встановлено, що документом, що підтверджують громадянство України, зокрема, є паспорт громадянина України.
Відповідно до вказаної норми постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-XII затверджено Положення про паспорт громадянина України (далі - Положення № 2503-ХІІ).
За положеннями пункту 3 Положення № 2503-ХІІ бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.
За приписами пунктів 2, 3 Положення № 2503-ХІІ паспорт громадянина України видається кожному громадянинові України центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства, після досягнення 16-річного віку.
Бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.
Пунктами 1-2 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року № 302 (далі - Порядок № 302), передбачено, що паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України. Паспорт виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій.
Відповідно до підпункту 1 пункту 7 Порядку № 302 оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін та видача паспорта здійснюються, зокрема, особі, яка досягла 14-річного віку, - на підставі заяви-анкети, поданої нею особисто.
Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 червня 2019 року № 456, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14 червня 2019 року за № 620/33591, затверджений Тимчасовий порядок оформлення і видачі паспорта громадянина України (далі - Тимчасовий порядок).
Пункт 1 розділу I «Загальні положення» Тимчасового порядку визначає порядок подання документів, їх розгляду і прийняття рішення про оформлення та видачу паспорта громадянина України зразка 1994 року особі, щодо якої прийнято рішення суду, що набрало законної сили, про зобов`язання ДМС оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року, засвідчене в установленому законодавством порядку.
Так, пунктом 1 розділу ІІІ «Оформлення паспорта вперше» Тимчасового порядку № 456 визначено, що для оформлення паспорта особа, яка досягла 16-річного віку, або її законний представник (далі - заявник) подає: 1) заяву; 2) рішення суду; 3) свідоцтво про народження або документ, що підтверджує факт народження, виданий компетентними органами іноземної держави; 4) оригінали документів, що підтверджують громадянство та посвідчують особу батьків (або одного з них), що на момент народження особи перебували(в) у громадянстві України (для підтвердження факту належності особи до громадянства України). У разі відсутності таких документів або в разі, якщо батьки (чи один із батьків) такої особи на момент її народження були (був) іноземцями(ем) або особами(ою) без громадянства, або в разі набуття особою громадянства України на території України подається довідка про реєстрацію особи громадянином України; ) дві фотокартки розміром 3,5 x 4,5 см; 6) довідку про реєстрацію / зняття з реєстрації місця проживання особи; 7) довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (для внутрішньо переміщених осіб); 8) посвідчення про взяття на облік бездомної особи, видане відповідним центром обліку бездомних осіб (для бездомних осіб).
За змістом пункту 1 розділу І Тимчасового порядку № 456 цей Тимчасовий порядок, розроблений відповідно до абзацу п`ятого пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року № 302 «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України», постанови Кабінету Міністрів України від 03 квітня 2019 року № 398 «Про внесення зміни до пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 р. № 302», Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-XII (в редакції постанови Верховної Ради України від 23 лютого 2007 року № 719-V), визначає порядок подання документів, їх розгляду і прийняття рішення про оформлення та видачу паспорта громадянина України зразка 1994 року (далі - паспорт) особі, щодо якої прийнято рішення суду, що набрало законної сили, про зобов`язання ДМС оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року (далі - рішення суду), засвідчене в установленому законодавством порядку.
Відповідно до пункту 2 розділу І цього порядку паспорт оформлюється з використанням бланка паспорта громадянина України зразка, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 червня 1994 року № 353 «Про затвердження зразка бланка паспорта громадянина України».
Пунктом 3 розділу І Тимчасового порядку № 456 встановлено, що оформлення і видачу паспорта здійснюють територіальні підрозділи Державної міграційної служби України (далі - територіальні підрозділи ДМС):
1) особі, яка досягла 16-річного віку,- на підставі заяви про видачу паспорта громадянина України (далі - заява) за зразком, наведеним у додатку 1 до цього Тимчасового порядку, поданої нею особисто;
2) особі, яка досягла 16-річного віку та яка визнана судом обмежено дієздатною або недієздатною,- на підставі заяви одного з батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників (далі - законні представники).
Разом з тим, частиною 2 статті 21 Закону № 5492-VI чітко встановлено, що кожен громадянин України, який досяг чотирнадцятирічного віку, зобов`язаний отримати паспорт громадянина України.
Оформлення, видача, обмін паспорта громадянина України, його пересилання, вилучення, повернення державі та знищення здійснюються в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Порядком № 302 також визначено, що кожен громадянин України, який досяг 14-річного віку, зобов`язаний отримати паспорт (пункт 3).
Правова позиція щодо наявності права громадян на отримання паспорта у формі книжечки викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 вересня 2018 року в зразковій справі №806/3265/17 (Пз/9901/2/18), спірним в якій було питання права особи мати паспорт у альтернативній формі особи, яка не надавала згоду на обробку персональних даних.
В даному випадку неповнолітній ОСОБА_2 були оформлені паспорти громадянина України для виїзду за кордон 16.12.2015 ( НОМЕР_1 , дійсний до 16.12.2019) та 31.05.2019 ( НОМЕР_2 , дійсний до 31.05.2023).
При цьому в заяві від 27.05.2019 вже сам законний представник позивача (матір) вказувала її номер УНЗР: 20110723-00301.
Також при оформленні неповнолітній ОСОБА_2 паспорту для виїзду за кордон її законним представником надавалась згода на обробку персональних даних, персональні дані цієї особи раніше вже внесені до Реєстру, тому висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 вересня 2018 року в зразковій справі №806/3265/17 (Пз/9901/2/18), не є застосовними до спірних правовідносин.
Верховним Судом у постановах від 08 червня 2023 року у справі № 380/5977/21, від 22 березня 2024 року у справі № 540/4500/21, від 28 листопада 2024 року у справі № 420/6552/24 викладено висновок, відповідно до якого використання позивачем паспорта громадянина України для виїзду за кордон, при виготовленні якого було надано згоду на обробку персональних даних та було присвоєно унікальний номер запису в Реєстрі, який є єдиним та присвоюватись повторно не буде, свідчить, що отримання паспорта громадянина України у вигляді ID-картки жодним чином не порушує права позивача та в будь-якому разі не є втручанням у його приватне і сімейне життя.
Оскільки неповнолітньою ОСОБА_2 , в інтересах якої подано позов у цій справі, використовувався паспорт громадянина України для виїзду за кордон, при виготовленні якого було надано згоду на обробку персональних даних та було присвоєно унікальний номер запису в Реєстрі, який є єдиним та присвоюватись повторно не буде, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для видачі останній, паспорта громадянина України зразка 1994 року (у формі книжечки), адже отримання паспорта громадянина України у вигляді ID-картки жодним чином не порушує права цієї особи та в будь-якому разі не є втручанням у її приватне і сімейне життя.
Колегія суддів звертає увагу, що відповідачем не приймалось рішення про відмову у видачі паспорту у формі книжечки, а у листі надано роз`яснення питання оформлення паспортного документу.
За висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 21 серпня 2020 року у справі № 260/99/19, реалізація волевиявлення громадянина на отримання паспорта, незалежно від форми такого, здійснювалась і здійснюється шляхом подання заяви за формою, встановленою Міністерством внутрішніх справ України, до компетентного органу особисто особою, яка звертається за отриманням паспорта, із зазначенням інформації та долученням документів, які передбачені вимогами чинного законодавства. При цьому дотримання особою певних правил, пов`язаних з процедурою оформлення та видачі паспорта, зокрема щодо дотримання форми заяви, є обов`язковим.
Подана законним представником ОСОБА_2 заява за своєю суттю і формою не є підставою для оформлення паспорта громадянина України, процедура якого визначена Положенням № 2503-XII, у цій заяві позивач не навів та не довів жодну з обставин, яка дає правові підстави для заміни паспорту у формі ID-картки на паспорт у формі книжечки.
Крім того, враховуючи недотримання саме позивачем процедури, встановленої приведеними вище нормативними актами (як мінімум, відсутність заяви-анкети), у відповідача не виник обов`язок із оформлення паспортного документа у формі книжечки.
Також, колегія суддів відхиляє посилання скаржника на необхідність врахування висновків, висловлених Великою Палатою Верховного Суду при розгляді зразкової справи №806/3265/17, інших рішеннях Верховного Суду, суд відхиляє, позаяк правові висновки, на які посилається позивач, зроблені у правовідносинах, які за своїм змістом, обсягом та юридичною природою не є в повній мірі подібними до тих, які виникли у цій справі, а тому не можуть слугувати релевантними до застосування у даній справі.
З урахуванням викладеного колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.
З урахуванням результату апеляційного перегляду підстави для зміни розподілу судових витрат, здійсненого судом першої інстанції, відсутні.
Керуючись ст.311, п.1 ч.1 ст.315, ч.1 ст.316, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 січня 2026 року у справі № 160/30244/25 - залишити без змін.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках та в строки, визначені статтями 328,329 КАС України.

Головуючий - суддя Н.П. Баранник 

суддя Н.І. Малиш 

суддя А.А. Щербак