Дата документу 30.06.2026 Справа № 336/12493/25

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
 
Єдиний унікальний № 336/12493/25 Головуючий в 1-й інстанції – Галущенко Ю.А.
Провадження №22-ц/807/1384/26 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 червня 2026 року місто Запоріжжя
Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої: Кочеткової І.В.,
суддів:  Кухаря С.В.,
Полякова О.З.,
секретар: Остащенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості
за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07 квітня 2026 року,
В С Т А Н О В И В:
 
У грудні 2025 року АТ КБ «Приватбанк»звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Позовна заява обґрунтована тим, що відповідач звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, підписавши заяву №б/н від 31.07.2014, якою приєднався до Умов та правил надання банківських послуг в редакції, яка діяла на дату підписання та розміщена на сайті банку. Укладений договір відповідно до ч.1 ст.634 ЦК України є договором приєднання. На підставі анкети-заяви відповідачу відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку типу Універсальна, на яку було встановлено початковий кредитний ліміт, який у подальшому збільшився до 150 000 грн. Відповідач користувався картковим рахунком, використовував кредитні кошти, частково сплачував заборгованість, тобто, в розумінні ч.2 ст.642 ЦК України прийняв пропозицію. 
Після спливу строку дії першої картки відповідачем для можливості користування рахунком додатково отримані такі картки: тип Універсальна № 5168755509275349, строк дії до 08/18, тип Універсальна Gold № 5168755108562683, строк дії 07/21, тип Універсальна Gold № 5168755436714469, строк дії 11/22, тип Універсальна Gold № 5457082221100741, строк дії 12/23. 
В процесі користування рахунком відбулась зміна відсоткової ставки на 42,0% річних.
Зазначає, що відповідачу завжди були доступні у вільному доступі на сайті банку і в додатку Приват 24 умови обслуговування кредитних карток. Крім того, відповідач був ознайомлений з паспортом споживчого кредиту від 24.03.2021, у якому міститься інформація про відсоткові ставки, який ним був підписаний. Відповідач жодного разу не надав заперечення щодо відсоткової ставки, при цьому частково погашав заборгованість, що свідчить про його обізнаність з умовами кредитування. 
У процесі користування рахунком, 24.03.2021 відповідач власноруч на планшеті підписав заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, на підставі якої отримано додаткову кредитну картку № 4149609001953480, строк дії 11/24, тип Універсальна Gold, а також погоджені інші суттєві умови користування кредитним рахунком. На момент підписання заяви заборгованість відповідача становила 24 113,95 грн. Вважає, що відповідач був належним чином повідомлений про умови кредитування зокрема щодо сплати відсотків. Починаючи з 24.03.2021 відсотки нараховувались відповідно до п.1.3 в розмірі 42,0%. У зв`язку із введенням воєнного стану з березня 2022 року розмір відсоткової ставки – 0%.
Позивач вважає укладений між сторонами договір змішаним, містить умови договору банківського рахунку (ст.1066 ЦК України) та кредитного договору (ст. 1054 ЦК України).
За змістом позову, в порушення умов договору та ст.509, 526, 527, 530, 629,1054 ЦК України відповідач зобов`язання не виконав, не надавав своєчасно кошти для погашення заборгованості за кредитом та іншими витратами, у зв`язку із чим позивач скористався своїм правом вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань (ст. 1050, 1054 ЦК України).
Станом на 15.12.2025 року, з урахуванням внесених коштів, за відповідачем, який не виконує своїх зобов`язань за договором, утворилась заборгованість за тілом кредиту у сумі 81 590,03 гривень, за простроченими відсотками у сумі 20 138,20 гривень, тобто, у загальній сумі 101 728,23 гривень.
З вказаних підстав, оскільки відповідач продовжує ухилятись від виконання умов договору, укладеного між сторонами, який не розірваний, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 31.07.2014 в сумі 101 728,23 грн., яка складається з наступного: 81590,03 грн. – тіло кредиту; 20138,20 грн. –прострочені відсотки.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07 квітня 2026 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 31.07.2014 станом на 15.12.2025 у розмірі 81 590, 23 грн. за тілом кредита.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк» судовий збір в сумі 1 942, 76 грн.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати в частині відмови у задоволенні позову та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги про стягнення відсотків за користування кредитом задовольнити, а в іншій частині рішення суду залишити без змін.
Банк зазначає, що в заяві про приєднання до умов та правил надання банківських послуг від 24.03.2021 сторонами погоджено умови про сплату відсотків за кредитним договором, а отже суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків.
Відповідач не скористався своїм правом надання відзиву на апеляційну скаргу.
У пункті 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 24.10.2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» роз`яснено, що у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується. 
Оскільки рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07 квітня 2026 року не оскаржується сторонами в частині задоволення позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за тілом кредитного договору в розмірі 81 590, 23 грн., то апеляційним судом вказане рішення суду в цій частині не переглядається.
Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно дост. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом, виходив з того, що відповідні умови сторонами не погоджені при укладенні кредитного договору.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.
Судом встановлено, що 31.07.2014 ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с. 67).
За змістом вказаної заяви ОСОБА_1 погодився з тим, що вказана заява разом із пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку становлять між сторонами договір про надання банківських послуг
У анкеті-заяві, яка підписана відповідачем міститься відмітка про те, що ОСОБА_1 отримав та ознайомився із змістом Пам`ятки клієнта, яка містить, у тому числі Тарифи та основні умови обслуговування та кредитування.
Своїм підписом відповідач підтвердив, що ознайомлений з зазначеними вище складовими договору у письмовому вигляді, проте, в якій редакції, із анкети не вбачається.
Відповідачу на виконання умов договору видано кредитну картку «Універсальна» (18.04.2014), після закінчення строку її дії видано нову карту типу Універсальна (09.07.2017). 04.11.2017, 18.12.2018, 24.06.2020 та 24.03.2021 відповідачу видано картки «Універсальна», що підтверджується довідкою (а.с.68).
До позовної заяви позивач додав Заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг від 24.03.2021, яка містить інформацію про істотні умови Договору «Кредитні картки», Основні умови кредитування (п.1.2) щодо карток «Універсальна» та «Універсальна Gold». П. 1.3 визначено, що процентна ставка є фіксованою, складає для карток Універсальна – 42,0%, для Універсальна Gold – 40,8%. Строк кредитування 12 місяців з пролонгацією. (а.с.57-67).
Відповідач ОСОБА_1 був ознайомлений з інформацією про умови кредитування та орієнтовну вартість кредиту 24.03.2021, інформація містить посилання на те, що зберігає чинність до 08.04.2021 (а.с. 53-56).
До позовної заяви додано Витяг з «Умов та правил надання банківських послуг», однак станом на який час з наданого Витягу не вбачається (а.с.27-67).
Станом на 31.05.2015 заборгованість за договором № б/н від 31.07.2014 була 421,25 грн. (а.с.150).
Станом на 31.06.2019 заборгованість за поточним тілом кредита становила 24 676,60 грн.(а.с.142-149).
Станом на 15.12.2025 заборгованість за простроченим тілом кредитом складає 101 728,23 гривень, заборгованість за простроченим відсотками – 20 138,20 грн., що вбачається з наявного розрахунку. Відповідно до наведеного розрахунку процентна ставка становила 3,6% на місяць, з 01.08.2020 – 3,5%, з 01.03.2022 по 31.03.2022 – 0%, з 01.04.2022 по 31.08.2022- 1,7%, з 01.09.2022 по 01.05.2025 – 3,5%, з 26.05.2025 по 15.12.2025 – 0% (а.с.124-141).
Судом встановлено також, що первісний кредитний ліміт становив 500 гривень, поступово збільшувався, востаннє – до 150 000 гривень 06.12.2023 року, 10.06.2024 був зменшений до 75 320,00 грн., що вбачається з довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 (а.с.69).
З дослідженої судом виписки за договором б/н за період з 18.08.2014 по 23.02.2025 вбачається, що відповідач ОСОБА_1 користувався кредитними коштами, частково здійснював погашення кредиту (а.с.70-123).
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. 
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. 
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). 
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. 
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). 
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ "ПриватБанк").
Аналіз зазначених норм дає підстави дійти до висновку про те, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений, при цьому умови договору повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Саме такі висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року в справі №342/180/17.
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
З виписки по особовому рахунку вбачається, що  ОСОБА_1 активував кредитну картку та активно користувався кредитними грошовими коштами, в тому числі, здійснював платежі на повернення кредитних коштів.
Колегія суддів, дослідивши наявну у матеріалах справи виписку про рух коштів, яка є належним підтвердженням отримання  ОСОБА_1 кредитних коштів, користування ними та часткової сплати грошей в рахунок погашення заборгованості, вважає, що позивачем доведено факт отримання відповідачем кредиту в АТ КБ «ПриватБанк».
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив крім тіла кредиту (суми, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути заборгованість за процентами за користування кредитними коштами в розмірі 20138,20 грн.
Анкета-заява від 31.07.2014, підписана  ОСОБА_1 , не містить відомостей щодо визначеної процентної ставки.
АТ КБ «Приват Банк» додано до позовної заяви витяг з Умов та правил надання банківських послуг.
Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяги розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, а також те, що вказані документи станом на 31.07.2014 містили умови, зокрема й щодо сплати відсотків, та саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19, зауважила на тому, що роздруківка із сайту позивача не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена щодо укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
За таких підстав, в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України.
Таким чином надані банком Умови та правила надання банківських послуг не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору від 31.07.2014.
Також АТ КБ «ПриватБанк» надано паспорт споживчого кредиту від 24.03.2021 (а.с. 53-54). 
Закон України «Про споживче кредитування», який набрав чинності 10 червня 2017 року та діяв на час підписання  ОСОБА_1 паспорту споживчого кредиту, визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері.
Стаття 9 Закону України «Про споживче кредитування» визначає інформацію, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит. До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту.
Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті ( ч. 2 ст. 9 Закону).
Частиною 3 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» визначено інформацію, що надається кредитодавцем споживачу, також і в разі укладення договору про споживчий кредит у формі кредитування рахунку (п. 12).
Паспорт споживчого кредиту відповідно до Закону України «Про споживче кредитування» є інформацією, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит, який повинен відповідати формі, визначеній ст.13 цього Закону. 
У постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20 викладена правова позиція, відповідно до якої ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.
Зі змісту паспорту споживчого кредиту, який міститься в матеріалах справи, вбачається, що інформація зазначена у ньому зберігає чинність та є актуальною лише в період з 24.03.2021  до 08.04.2021.
Крім того, позивач, обґрунтовуючи право вимоги про стягнення заборгованості по відсоткам за користування кредитними коштами, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, посилається на підписану відповідачем заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 24.03.2021.
Разом з тим, надана позивачем заява, підписана відповідачем 24.03.2021, не містить інформації, що така підписана в межах укладеного 31.07.2014  з АТ КБ «ПриватБанк» договору у формі анкети-заяви. Саме за кредитним договором від 31.07.2014  банк просить стягнути заборгованість.
Також у заяві від 24.03.2021 року визначено основні умови кредитування відновлювальної кредитної лінії, шляхом встановлення кредитного ліміту на кредитній картці до 50 000 грн. (по картці «Універсальна») та до 75 000 грн. (по картці «Універсальна Голд»), наданого на споживчі потреби, та встановлено строк договору і кредитування 12 місяців з пролонгацією з процентною ставкою за межами пільгового періоду 42 % відсотків річних (по картці «Універсальна») та 40,8% річних (по картці «Універсальна Голд»).
Отже, заява від 24.03.2021 року містить інформацію щодо типу кредитного продукту як «Універсальна», так і «Універсальна Голд», за якими вказані різні умови. Також зазначено, що наведені обчислення реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача є репрезентативними та базуються на обраних споживачем умовах кредитування, викладених вище, і на припущенні, що договір про споживчий кредит залишатиметься дійсним протягом погодженого строку, а кредитодавець і споживач виконують свої обов`язки на умовах та у строки, визначні в договорі. Реальна річна процентна ставка обчислена на основі припущення, що процентна ставка та інші платежі за послуги кредитодавця залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит.
За вказаних обставин, посилання в апеляційній скарзі на те, що істотні умови договору погоджено між сторонами у паспорті споживчого кредиту та заяві від 24.03.2021 року, колегія суддів вважає безпідставними.
Відповідно до ч.1, 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Враховуючи викладене, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати відсотків. 
Отже, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за відсотками є необґрунтованими, оскільки позивачем не доведено укладення договору на таких умовах. 
Розрахунок заборгованості, виписка з рахунку та надані суду довідки про видані кредитні картки, зміну умов кредитування не доводять погодження сторонами умов щодо розміру та сплати процентів.
Сам по собі факт користування відповідачем грошовими коштами також не підтверджує, що розмір застосованої банком процентної ставки за користування кредитними коштами був погоджений з відповідачем.
За наведених обставин висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» відсотків за користування кредитом у зв`язку з безпідставністю позовних вимог в цій частині через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті у анкеті-заяві від 31.07.2014 року , а саме за цим договором були заявлені вимоги банку, є законним і обґрунтованим.
Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та обставини справи, вважає, що висновки суду першої інстанції по суті вирішеного спору є правильними, законними та обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи.
Вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить. 
Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. 376 ЦПК України могли б бути підставами для його скасування, тому апеляційну скаргу у відповідності до ст. 375 ЦПК України необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд
У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.
Рішенння Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07 квітня 2026 року в частині, що оскаржується, залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 01 липня 2026 року.

Головуюча: І.В. Кочеткова

Судді: С.В. Кухар

О.З. Поляков