ОКРЕМА ДУМКА
судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду
Краснощокова Є. В.

03 червня 2026 року
м. Київ

справа № 149/3142/25
провадження № 61-2528св26

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: головуючого - Крата В. І., суддів: Гудими Д. А, Дундар І. О. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І., постановою від 29 травня 2026 року касаційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнив частково. Ухвалу Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 04 грудня 2025 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 28 січня 2026 року в частині вимог заяви про встановлення факту утримання ОСОБА_1 своїх дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , змінив, виклавши їх мотивувальні частини в редакції цієї постанови, а в частині вимог заяви про встановлення факту утримання ОСОБА_1 дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , залишив без змін.

В цій справі ОСОБА_1 у вересні 2025 року звернувся з заявою про встановлення факту перебування на його утриманні чотирьох дітей, заінтересовані особи: ОСОБА_6 , Служба у справах дітей та сім`ї Махнівської сільської ради, Військова частина НОМЕР_1 .
Зазначав, що у них з ОСОБА_6 у шлюбі народилося двоє дітей. ОСОБА_6 була матір`ю одиначкою до їх шлюбу, має двох інших дітей, інформації про біологічного батька та його місце проживання невідоме, запис про їх батька в Книзі реєстрації народжень здійснений зі слів його дружини відповідно до частини першої статті 135 СК України. Діти були народжені поза шлюбом, жодної фінансової або іншої допомоги своїй доньці та сину рідний батько ніколи не надавав. Він почав оформлення документів стосовно всиновлення дітей дружини - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Відповідно до посвідчення багатодітної сім`ї підтверджується, що він та його дружина є багатодітними батьками.
Відповідно до абзацу 4 пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах, зокрема під час дії воєнного стану: перебування на утриманні у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці. 
У пункті 5 додатку 19 до Інструкції про організацію виконання проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 10 квітня 2009 року № 170 зі змінами, передбачено, що через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у разі перебування на утриманні у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці (під час дії воєнного стану), подаються, зокрема рішення суду про встановлення факту перебування дітей на утриманні військовослужбовця.
Наразі він проходить військову службу, проте його сім`я потребує його безпосередньої і постійної участі у житті дітей, а дружина потребує допомоги, оскільки перебуває у декретній відпустці. Тому існує потреба у встановленні факту перебуванні на його утриманні дітей з метою звільнення з військової служби.
Просив встановити факт утримання ним чотирьох дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 04 грудня 2025 року, яка залишена без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 28 січня 2026 року, у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту перебування на його утриманні чотирьох дітей відмовлено. Роз`яснено заявнику, що він має право звернутись до суду в порядку позовного провадження на загальних підставах.
Суди виходили з того, що з урахуванням закріпленого в сімейному законодавстві принципу невідчужуваності сімейних обов`язків, неможливості відмови від них, у тому числі від обов`язків виховання дитини, питання, заявлене у цій справі, не може з`ясовуватись безвідносно до дій другого з батьків та може вирішуватись у межах спору про право між батьками дитини за загальним правилом у позовному провадженні. У цій справі заявник просив встановити факт перебування на його утриманні чотирьох дітей, але встановлення такого факту може мати негативні наслідки для ОСОБА_6 як матері. Доведення факту одноосібного утримання дитини батьком та пасинка, падчерки вітчимом пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких мати та батько пасинка, падчерки не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом. Такий факт одноосібного виховання та утримання дитини одним із батьків та виховання дитини вітчимом не може встановлюватись у безспірному порядку або за домовленістю батьків дитини, в тому числі на підставі судового рішення, ухваленого за правилами окремого провадження, оскільки в такому питанні завжди існуватиме загроза порушення принципу дотримання найкращих інтересів дитини. Отже, факт, про встановлення якого просить ОСОБА_1 , не підлягає з`ясуванню в порядку окремого провадження, адже із поданої заяви вбачається спір про право, який не може розглядатися в судовому порядку безвідносно до дій заінтересованих осіб щодо конкретних прав, свобод та інтересів заявника.
Касаційний суд з наведеними висновками судів погодився та послався на висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2024 року у справі № 201/5972/22 (провадження № 14-132цс23), постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 жовтня 2024 року у справі № 333/7023/23 та Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 жовтня 2024 року у справі № 613/1674/23.
Також вказав, що ОСОБА_1 просить встановити факт перебування на його утриманні в тому числі двох його власних дітей. Але утримання заявником власних дітей є його обов`язком згідно із нормами СК України. Тому щодо встановлення відповідного факту стосовно дітей заявника належало відмовити саме з цієї підстави.

З висновками судів та Верховного Суду в цій справі погодитися не можу.
ОСОБА_1 у касаційній скарзі наголошував, що суди неправильно встановили суть та мету його звернення з заявою у цій справі, яка не стосувалась встановлення факту одноосібного утримання дітей, а він просив підтвердити факт утримання дітей ним з метою реалізації права на звільнення з військової служби. Висновки щодо застосування норм права, викладені в постанові Верховного Суду від 02 жовтня 2024 року в справі № 333/7023/23, є нерелевантними у цій справі, оскільки біологічний батько дітей ніколи не був залучений до їх життя, що підтверджується фактом перебування дружини на обліку одиноких матерів ще до народження дитини. У межах цієї справи спір між ним та/або дружиною та батьком дітей відсутній. Відповідно до законодавства для звільнення з військової служби передбачена наявність саме судового рішення про встановлення факту утримання дітей.
Вважаю, що такі доводи заявника заслуговували на увагу, оскільки за змістом його заяви він не просив встановити факт одноосібного (самостійного) утримання дітей, як і не посилався на це як підставу для встановлення відповідного юридичного факту, факт та обов`язок утримувати дітей їх матір`ю не заперечував, а наводив доводи про відсутність у дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 біологічного батька, запис про якого в Книзі реєстрації народжень здійснений зі слів його дружини відповідно до частини першої статті 135 СК України, та інших осіб, які зобов`язані утримувати цих дітей.
Суди в цій справі не врахували, що факт перебування на утриманні у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років та факт одноосібного (самостійного) виховання і утримання дитини заявником є кардинально різними. Такі факти є самостійними підставами звільнення військовослужбовців з військової служби (пункт 3 частини дванадцятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»):
перебування на утриманні у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці;
військовослужбовці, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо другий з батьків такої дитини (дітей) помер, позбавлений батьківських прав, визнаний зниклим безвісти або безвісно відсутнім, оголошений померлим, відбуває покарання у місцях позбавлення волі, а також коли особа самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду або запис про батька такої дитини в Книзі реєстрації народжень здійснений на підставі частини першої статті 135 Сімейного кодексу України. 
У статті 268 СК України передбачено, що мачуха, вітчим зобов`язані утримувати малолітніх, неповнолітніх падчерку, пасинка, які з ними проживають, якщо у них немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що мачуха, вітчим можуть надавати матеріальну допомогу.
Тлумачення наведених норм свідчить, що для встановлення такого факту як перебування на утриманні у військовослужбовця трьох і більше дітей, щодо яких заявник є вітчимом або мачухою, умова за якою мати, батько пасинка, падчерки не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дітей не є обов`язковою, якщо заявник перебуває в шлюбі з цими матір`ю, батьком пасинка, падчерки. 
Тому встановлення такого факту (на відміну від факту одноосібного (самостійного) виховання та утримання дитини)) не завжди буде мати негативні наслідки для таких матері, батька дітей як підстави для констатації спору про право на стадії прийняття такої заяви до розгляду, відповідно, заперечення можливості розгляду таких заяв за правилами окремого провадження.
Протилежний підхід, на який послалися суди, також фактично буде свідчити про неможливість становлення такого факту з метою звільнення заявника з військової служби в судовому порядку взагалі, що суперечить закону, а крім того це унеможливлює і застосування такої підстави відмови у відкритті провадження у справі або залишення заяви без розгляду як наявність спору про право, який може вирішуватися в порядку позовного провадження. 
За таких обставин, оскільки заявник не посилався як на підставу для встановлення факту перебування на його утриманні чотирьох дітей на одноосібне (самостійне) їх утримання або що мати дітей не виконує своїх батьківських обов`язків, суди зробили передчасний висновок про відмову у відкритті провадження в справі на підставі частини четвертої статті 315 ЦПК України (із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право), а Верховний Суд помилково з таким висновком погодився.
Висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2024 року у справі № 201/5972/22 (провадження № 14-132цс23), постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 жовтня 2024 року у справі № 333/7023/23 та Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 жовтня 2024 року у справі № 613/1674/23, не підлягали врахуванню в цій справі, оскільки у наведених справах заявник просив суд встановити юридичний факт самостійного виховання ним дитини або посилався на таку обставину як підставу встановлення юридичного факту або ж суди встановили спір про право з рідними матір`ю, батьком дітей, з якими заявник у шлюбі не перебувавав.
Враховуючи спеціальну мету встановлення відповідного факту, в якому визначальним є саме кількісний показник дітей, які перебувають на утриманні у військовослужбовця, незалежно від того чи є діти рідними заявнику, касаційний суд також помилково змінив у мотивувальній частині судові рішення в частині вимог заяви про встановлення факту утримання заявником своїх дітей: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Такий підхід при вирішенні подібних заяв раніше не застосовувався Верховним Судом, а тому числі у справах № 333/7023/23 та № 613/1674/23, висновки Верховного Суду в яких касаційний суд врахував при вирішенні цієї справи.
Тому колегії суддів належало судові рішення скасувати та передати справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Суддя Є. В. Краснощоков