Сквирський районний суд Київської області

Справа № 376/798/25 
Провадження № 2/376/189/2026

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2026 року Сквирський районний суд Київської області в складі:
Головуючого судді – КоваленкаО.М.,
при секретарі – Таранчук В.О.,
розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду м. Сквира Київської області цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Сквирська державна нотаріальна контора про зняття арешту,

В С Т А Н О В И В:
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою про зняття арешту. 
В обгрунтування позову ОСОБА_1 вказала, що її дочка ОСОБА_2 отримала в дар від бабусі ОСОБА_3 житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 89.8 кв.м., житловою площею 59.0 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами, що підтверджується ухвалою Сквирського районного суду від 16.12.2024 року.
ОСОБА_1 в інтересах дитини звернулася до державного реєстратора прав на нерухоме майно з приводу отримання витягу з Державного реєстру речових, однак їй було відмовлено в проведенні реєстраційних дій, що підтверджено відповідною відмовою № 77407506 від 21.02.2025 року. Причина відмови – наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно, а саме: реєстраційний номер обтяження 44648, зареєстровано 29.06.2004 року реєстратором: Сквирська районна державна нотаріальна контора, підстава обтяження: договір застави 521, від 14.03.2002 року, приватний нотаріус, власник: ОСОБА_4 , що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав. 
Про арешт житлового будинку позивачці не було відомо. ОСОБА_4 власником даного будинку ніколи не був, тобто арешт на будинок АДРЕСА_1 був накладений випадково.
На підставі порушення своїх прав, та вищевикладеного позивачка звертається до суду з даним позовом та просить суд:
Скасувати арешт житлового будинку АДРЕСА_1 , накладений на підставі договору застави № 521 від 14.03.2002 року, приватний нотаріус, Сквирський прив.нот., реєстраційний номер обтяження 44648, зареєстровано 29.06.2004 року реєстратором: Сквирська районна державна нотаріальна контора.
Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, подала до канцелярії суду заяву, в якій просила провести розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с.16,35).
Відповідачка ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлялася належним чином, причини неявки суду не повідомила, відзив до суду не направляла.
Представник третьої особи Сквирської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки в судове засідання суду не повідомили.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Згідно до вимог ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.
Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити при проведенні підготовчого судового засідання на підставі вимог ст. ст.211,247 ЦПК України.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 41 Конституції України право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.
Судом встановлено, що неповнолітня ОСОБА_2 отримала в дар від ОСОБА_3 житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 89.8 кв.м., житловою площею 59.0 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами, що підтверджується копією Ухвали Сквирського районного суду Київської області від 16.12.2024 року (а.с.4).
Позивачка ОСОБА_1 діючи в інтересах своєї неповнолітньої дочки ОСОБА_2 звернулася до державного реєстратора прав на нерухоме майно з приводу отримання витягу з Державного реєстру речових, однак їй було відмовлено в проведенні реєстраційних дій, що підтверджено відповідною відмовою № 77407506 від 21.02.2025 року (а.с.20). Причина відмови – наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно, а саме: реєстраційний номер обтяження 44648, зареєстровано 29.06.2004 року реєстратором: Сквирська районна державна нотаріальна контора, підстава обтяження: договір застави 521, від 14.03.2002 року, приватний нотаріус, власник: ОСОБА_4 , що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав (а.с.5).
Тобто, з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав вбачається, що об`єктом обтяження є – житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 . Власники: ОСОБА_4 , причина – відсутність коду: архівний запис (а.с.5).
05.02.2026 року на запит Сквирського районного суду Київської області надійшла копія Договору про заставу від 14.03.2002 року, відповідно до п.1, п.2 Договору встановлено, що за кредитним договором №010/08-11/429 від 22.02.2002 року заставодержатель надав приватному підприємцю ОСОБА_5 кредит в сумі 5000 гривень. Для забезпечення своєчасного виконання умов кредитного договору заставодавець, як майновий поручитель приватного підприємця ОСОБА_5 передав у заставу заставодержателю слідуюче майно: житловий будинок, що знаходиться в АДРЕСА_2 . Приватним нотаріусом Сквирського районного нотаріального округу Климчук С.І. у зв`язку з посвідченням цього договору застави накладається заборона відчуження житлового будинку від номером АДРЕСА_2 та належить ОСОБА_4 , зареєстровано в реєстрі за №521 (а.с.33).
Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції', закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).
Статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованою Верховною Радою України ( Закон України від 17.07.1997 року № 475/97 - ВР ), кожній особі гарантовано право на справедливий і відкритий розгляд при визначенні її громадських прав і обов`язків впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.
Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).
Відповідно до ст. ст. 13, 41 Конституції України, держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до положень ст. ст. 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, може бути: припинення дії, яка порушує право.
Згідно з вимогами ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом.
Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Відповідно до ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.
Аналогічні положення містяться і у ст. ст. 317, 321 ЦК України, згідно яких власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном; право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні; особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону.
Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Існування на даний час обтяження у виді накладення арешту на нерухоме майно порушує права власності позивача щодо розпорядження своєю власністю. В судовому засіданні не встановлено доказів на підтвердження наявності правових підстав та необхідності існування накладеного арешту на належне неповнолітній ОСОБА_2 майно.
Отже, суд прийшов до висновку, що приватним нотаріусом Климчук С.І. відповідно до Договору застави 14.03.2002 року помилково накладено арешт на житловий будинок   АДРЕСА_1 , який належав ОСОБА_3 та відчужений неповнолітній ОСОБА_2 , замість накладення заборони на житловий будинок   АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_4 .
Оцінюючи всі докази досліджені судом в їх сукупності, та приймаючи до уваги, що позивачем доведені обставини на які він посилається в позовній заяві належними та допустимими доказами, беручи до уваги, що на нерухоме майно ОСОБА_2 накладено арешт приватним нотаріусом Климчуком С.І. помилково та призводить до негативних наслідків для позивача, суд вважає за необхідне задовольнити дані позовні вимоги.
На підставі викладеного та, керуючись, ст. 41 Конституції України, 2, 4, 76, 81, 247,258, 259, 263 – 265,354 ЦПК України, ст.ст. 317, 321,328,391 ЦК України, ЗУ «Про виконавче провадження, суд,-
В И Р І Ш И В:
Позовну заяву ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Сквирська державна нотаріальна контора про зняття арешту - задовольнити в повному обсязі.
Скасувати арешт накладений на нерухоме майно, житловий будинок   АДРЕСА_1 , який належав ОСОБА_3 та відчужений неповнолітній ОСОБА_2 , накладений на підставі договору застави №521 від 14.03.2002 року приватним нотаріусом Сквирського районного нотаріального округу Климчук С.І.
З текстом рішення можливо ознайомитися за адресою: court.gov.ua
Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом 30 днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або в разі розгляду справи (вирішення справи) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду – якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя: О.М. Коваленко