Справа № 127/8944/26
Провадження № 2/127/2580/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2026 року	м. Вінниця	

Вінницький міський суд Вінницької області у складі судді Іщук Т. П., розглянувши у в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) осіб в місті Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Сенс Банк», за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хари Наталії Станіславівни, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 через свого представника адвоката Хейніса О. Г. звернулася до суду з даним позовом. Свої позовні вимоги мотивувала тим, що 13 березня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н. С. був вчинений виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №9827, про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Альфа Банк» заборгованості за кредитним договором №491006738, укладеним 25 червня 2019 року між ОСОБА_1 та АТ «Альфа Банк». На підставі цього виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу Вінницької області Турським О. В. 22 квітня 2020 року відкрите виконавче провадження. Згідно з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та витягу з державних реєстрів банків 01 грудня 2022 року змінено назву з АТ «Альфа Банк» на АТ «Сенс Банк». Крім того, постановою приватного виконавця у виконавчому провадженні здійснено заміну стягувача у зв`язку зі зміною найменування юридичної особи. Позивач зазначає, що виконавчий напис вчинений з порушенням умов вчинення виконавчих написів нотаріусами, в період часу, коли законодавством не була передбачена можливість вчинення виконавчого напису на підставі кредитного договору, укладеного в простій письмовій формі. Кредитна заборгованість не є безспірною, виконавчий напис вчинений за відсутності документів, які б підтверджували безспірність заборгованості позивача. Крім того, до заяви про вчинення виконавчого напису стягувачем не надано виписку з розрахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строку її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. За таких обставин просить визнати вказаний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню та стягнути з відповідача на її користь судовий збір та витрати на правничу допомогу в сумі 10000,00 грн.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 23 березня 2026 року було відкрите спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) осіб, до участі у справі залучено як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хару Н. С.
Представник відповідача АТ «Сенс Банк» через систему «Електронний суд» надіслав відзив на позовну заяву в якій провив в задоволені позову відмовити, мотивуючи тим, що позивач звернувся до банку з офертою щодо укладення кредитного договору, на що банк надав акцепт відповідної пропозиції. Кредитний договір було укладено у письмовій формі, він містить усі істотні умови, зокрема: суму кредиту - 9754,05 грн, тип кредиту – кредит готівкою, процентну ставку - 32% річних (фіксовану), а також строк дії до 26 червня 2022 року. Факт видачі кредитних коштів підтверджується меморіальним ордером.
Щодо доводів позивача про спірність суми заборгованості, відповідач вважає їх необґрунтованими, оскільки позивач не зазначає, у чому саме полягає така спірність, та не надає жодних належних доказів. Відтак, такі твердження є припущеннями. Водночас сума заборгованості нарахована правомірно та є безспірною. Крім того, чинним законодавством, що регулює порядок вчинення виконавчих написів на кредитних договорах, не передбачено обов`язкового направлення вимоги боржнику. Таким чином, твердження позивача про недотримання нотаріусом та кредитором процедури вчинення виконавчого напису є безпідставними. Також позивач не ознайомлювався з матеріалами нотаріальної справи, а отже його доводи про ненадання нотаріусу необхідного пакета документів для вчинення виконавчого напису є голослівними. Окрім цього, ст. 16 ЦК України, п. 19 ч. 1 ст. 34 та ст. 50 Закону України «Про нотаріат» станом на час розгляду справи не передбачають такого способу захисту прав, як визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Також відповідач подав до суду клопотання в якому просив максимально зменшити розмір витрат на правничу допомогу заявлені позивачем.
Третя особа своїх пояснень не надала.
Позивач право на надання відповіді на відзив не скористалася.
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.
Судом установлено, що 13 березня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н. С. вчинений виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №9827, про стягнення з  ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором №491006738 від 25 червня 2019 року, укладеним між ОСОБА_1 та АТ «Альфа-Банк», на користь останнього за період з 29 серпня 2019 року по 05 грудня 2019 року на суму 10642,40 грн, в тому числі: 703,31 грн - прострочена заборгованість за сумую кредиту, 1020,83 грн - прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом, 8875,85 грн - строкова заборгованість за сумою, 42,41 грн - строкова заборгованість за комісією та процентами, а також 650,00 грн плата за вчинення виконавчого напису нотаріусом.
На підставі цього виконавчого напису 22 квітня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Вінницької області Турським О. В. відкрито виконавче провадження №61891277.
12 квітня 2023 року постановою приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області Турського О. В. змінено назву стягувача з АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк».
За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.
Згідно з частиною першої статті 1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.
Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону «Про нотаріат»).
Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172.
З моменту прийняття цієї постанови і до 10 грудня 2014 року була чинною редакція Переліку, згідно якої стягнення кредитної заборгованості на підставі виконавчих написів було можливе тільки за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також звернення стягнення на заставлене майно.
10 грудня 2014 року набула чинності постанова Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року №662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», якою, зокрема, Перелік був доповнений новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин», яким створено можливість вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями.
Для одержання виконавчого напису за кредитним договором, за яким боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначення заборгованості.
Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року в справі №826/20084/14 про визнання не чинним і скасування п.1 та п.2 постанови Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року №662 визнано незаконним та нечинним, зокрема розділ «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин», а відтак Перелік діє в попередній редакції, яка не передбачала можливості вчинення виконавчого напису нотаріуса на нотаріально не посвідченому кредитному договорі.
Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року в справі № 826/20084/14 залишено без змін.
Отже, оскільки у судовому порядку вказану вище постанову від 26 листопада 2014 року № 662 визнано незаконною та не чинною у вказаній вище частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса.
Даний висновок відповідає правовому висновку, висловленому Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 21 вересня 2021 року в справі №910/10374/17.
Тобто, виконавчий напис було вчинено 13 березня 2020 року, в період часу, коли законодавством не була передбачена можливість вчинення виконавчого напису на підставі кредитного договору, укладеного в простій письмовій формі, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року в справі № 826/20084/14.
Як установлено судом, 25 червня 2019 року між позивачем та АТ «Альфа-Банк» (правонаступником якого є АТ «Сенс Банк») укладений кредитний договір № 491006738, відповідно до умов якого позивачу надано кредит у сумі 9754,05 грн з процентною ставкою 32% річних, строком дії на 36 місяців тобто до 26 червня 2022 року.
Цей договір не був посвідчений нотаріально, а тому вказаний договір не може бути підставою для вчинення виконавчого напису, відповідно наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.
Щодо безспірності суми заборгованості, то суд звертає увагу, що вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.
За змістом статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.
Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.
Саме такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року №6-887цс17, а також постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 320/8269/15-ц (провадження № 14-83цс18), постановах Верховного Суду, зокрема від 14 березня 2019 року у справі №201/13708/16-ц (провадження № 61-25811св18), від 31 січня 2018 року у справі №285/2975/16 (провадження № 61-31641св18), які відповідно до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України повинні враховуватись при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.
Позивач заперечує вказану заборгованість. Разом з тим, матеріали справи не містять копій документів, на підставі яких було вчинено виконавчий напис. Клопотань щодо витребування вказаних документів до суду не надходило. Не надав їх і відповідач. Вказані обставини позбавили суд можливостей перевірити безспірність заборгованості за кредитним договором.
Відносно інших обставин, які позивач вказував у позовній заяві, то з наданих доказів по справі неможливо однозначно встановити їх наявність або відсутність. Крім того, відповідач не надав жодних доказів на спростування викладених позивачем обставин. 
Доводи відповідача щодо правомірності нарахування боргу без надання жодних документів на підтвердження вказаної обставини теж не заслуговують на увагу. 
Отже, відповідачем не спростовано доводи позивача щодо дотримання умов безспірності заборгованості та нотаріальної форми правочину, які є передумовою для видачі виконавчого напису нотаріусом про стягнення заборгованості.
Що стосується доводів відповідача про те, що чинним законодавством, що регулює порядок вчинення виконавчих написів на кредитних договорах, не передбачено обов`язкового направлення вимоги боржнику, суд зазначає наступне.
Відповідно до підпункту 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінний від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо він є відмінним, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу.
Наведена норма спрямована на фактичне повідомлення боржника, аби надати йому можливість усунути порушення, і цим запобігти стягненню на кошти боржника. Тому повідомлення боржника слід вважати здійсненим належним чином за умови, що він одержав або мав одержати повідомлення, але не одержав його з власної вини. Доказом належного здійснення повідомлення може бути, зокрема, повідомлення про вручення поштового відправлення з описом вкладення.
Такий висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 23 червня 2020 року у справі № 645/1979/15-ц (провадження № 14-706цс19).
Неотримання боржником вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавляє його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги кредитора. Якщо боржник не має можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між нею та відповідачем щодо суми заборгованості, це об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису.
Твердження відповідача про те, що ст. 16 ЦК України, п. 19 ч. 1 ст. 34 та ст. 50 Закону України «Про нотаріат» станом на час розгляду справи не передбачають такого способу захисту прав, як визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не заслуговують на увагу, оскільки правова позиція щодо можливості визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, неодноразово висловлювалась Верховним Судом, який зазначає, що такий спосіб захисту є належним та ефективним у разі порушення прав боржника при вчиненні виконавчого напису, зокрема у випадках відсутності безспірності заборгованості або недотримання встановленої процедури.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, а позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню.
Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1331,20 грн.
Щодо витрат на професійну правничу допомогу, то відповідно до положень статті 265 ЦПК України, суд під час ухвалення судового рішення вирішує питання про судові витрати склад та розмір яких входить до предмета доказування в справі.
Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно дост.1Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата ), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.
Разом з тим законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу.
Згідно ст. 137ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат враховується: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
За змістом ст.137, 141 ЦПК України витрати на правничу допомогу мають бути дійсними (реальними), необхідними, а їх розмір розумним з огляду на складність справи.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини наведеної, зокрема, у пункті 95 рішення від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», пункті 80 рішення від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», пункті 88 рішення від 30 березня 2004 року в справі «Меріт проти України» заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. При цьому, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини (рішення від 23 січня 2014 року у справі «East|West Aliance Limited» проти України», заява № 19336/04), обґрунтованим слід вважати розмір витрат, що є співмірним до складності справи, виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) та часом, витраченим на виконання таких робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також з ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. З огляду на правову позицію Верховного Суду, наведену у додатковій постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 826/841/17 (провадження № К/9901/5157/19), суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої постановлено рішення, всі її витрати на правничу допомогу, якщо, керуючись принципом справедливості як одним з основних елементів верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість та кількість підготовлених документів, витрачений адвокатом час тощо, є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19) зазначено, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Суд повинен оцінити витрати сторони у справі на оплату правничої допомоги у сукупності з критеріями, на які звертає увагу Європейський суд з прав людини, ураховуючи реальні обставини їх понесення та необхідності таких трат. Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п.1 ч.2 ст.137та ч.8 ст.141 ЦПК України). Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року в справі №925/1137/19, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року в справі № 317/1209/19, від 03 лютого 2021 року в справі № 554/2586/ 16-ц.
Позивачем заявлено про врахування судових витрат понесених ним (професійна правнича допомога) при розподілі судових витрат між сторонами.
Позивач в підтвердження витрат на правничу допомогу надав договір про надання правничої допомоги від 09 березня 2026 року, додаткову угоду №1 від 09 березня 2026 року до договору про надання правничої допомоги від 09 березня 2026 року, квитанцію до прибуткового касового ордеру №09-1/03/26 на суму 10000,00 грн та ордер на надання правничої допомоги серії №1256344 від 17 березня 2026 року.
За змістом умов договору про надання правничої допомоги клієнт сплачує адвокату гонорар у розмірі та в строк обумовлений договором та додатковою угодою (додатковими угодами) до даного договору.
09 березня 2026 року сторони договору уклали додаткову угоду №1 до договору про надання правничої допомоги від 09 березня 2026 року якою погодили розмір гонорару у сумі 10000,00 грн.
Факт оплати послуг підтверджується копією квитанції до прибуткового касового ордеру №09-1/03/26 на суму 10000,00 грн.
Надаючи оцінку наданим доказам суд зважає, що справа є незначної складності, в даній категорії спірних правовідносин наявна усталена судова практика, обсяг досліджених доказів є невеликим, справа розглядалася в порядку спрощеного позовного провадження без виклику осіб, а тому з урахуванням заяви відповідача щодо зменшення розміру заявлених до стягнення витрат на правничу допомогу та його доводів суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 3000,00 грн витрат на правничу допомогу. Саме такий розмір витрат, на переконання суду, є об`єктивним, співмірним зі складністю справи та виконаною адвокатом роботою у ній.
На підставі викладеного, керуючись Законом України «Про нотаріат», постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року за №1172, ст. 10-13, 76-89, 141, 259, 263-265, 279, 352, 354 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.
Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 13 березня 2020 року, зареєстрований в реєстрі за №9827, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (правонаступником якого є Акціонерне товариство «Сенс Банк») заборгованості за кредитним договором № 491006738 від 25 червня 2019 року на загальну суму 10642,40 грн.
Стягнути з Акціонерне товариство «Сенс Банк» на користь ОСОБА_1 1331,20грн судового збору та 3 000,00 грн у відшкодування витрат на правничу допомогу.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ,
Акціонерне товариство «Сенс Банк», код ЄДРПОУ 23494714, місцезнаходження: м. Київ, вул. Велика Васильківська, 100,
Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна ( АДРЕСА_2 ).

Суддя: