Справа № 390/868/25 
пров. 2/393/20/26

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 травня 2026 року селище Кам`янець
Новгородківський районний суд Кіровоградської області
в складі головуючого судді Добрострой О.С.,
за участю секретаря судового засідання Хильченка М.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ''Факторингова компанія ''Укрглобал-Фінанс'' до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
В С Т А Н О В И В:
Представник позивача Руденко К.В. звернувся до суду з вищевказаним позовом та просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором №4669236 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 21.05.2024р. (далі – договір) у розмірі 71 550 грн. Позов мотивований тим, що 21.05.2024р. між Товариством з обмеженою відповідальністю ''Лінеура Україна'' (далі – ТОВ ''Лінеура Україна'') та ОСОБА_1 (далі – відповідач) укладено договір в електронному вигляді, відповідно до якого відповідач, шляхом переказу на її платіжну картку № НОМЕР_1 , отримала кредит у сумі 15 000 грн, строком на 360 днів, зі сплатою відсотків за користування кредитом 1,5% від суми кредиту за кожен день користування (547,5 % річних). 24.12.2024р. між ТОВ ''Лінеура Україна'' та Товариством з обмеженою відповідальністю ''Факторингова компанія ''Укрглобал-Фінанс'' (далі – ТОВ ''Факторингова компанія ''Укрглобал-Фінанс'', позивач) укладено договір факторингу №24/12/24, відповідно до якого позивач отримав право грошової вимоги до відповідача за вказаним договором. Відповідно до витягу з реєстру боржників до вказаного договору факторингу сума заборгованості відповідача за кредитним договором становить 71 550 грн, з яких – 15 000 грн заборгованість за кредитом, 49 050 грн – заборгованість за нарахованими процентами, 7 500 грн заборгованість за штрафом.
Ухвалою суду від 16.06.2025р. відкрито спрощене позовне провадження у справі. Цією ж ухвалою витребувано докази в АТ КБ ''Приватбанк''.
05.08.2025р. відповідач надала до суду відзив, в якому просить відмовити у позову. Відзив мотивований тим, що вказаний кредитний договір з ТОВ ''Лінеура Україна'' вона не укладала, електронний підпис у договорі не ставила, кошти у сумі 15 000 грн їй не перераховували. 21.05.2024р. з банківської картки відповідача намагалися перерахувати кошти у Російську Федерацію, а тому вона заблокувала картку. Після цього, вона зверталася у поліцію щодо вчинення шахрайських дій відносно неї. Про існування зазначеного кредитного договору вона дізналася після отримання позовної заяви. Крім того, у період дії воєнного стану штрафи та пеня за кредитним договором не нараховуються. 
Ухвалою суду від 13.01.2026р. витребувано докази в АТ КБ ''Приватбанк''.
Представник позивача Руденко К.В. в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. У матеріалах справи наявне клопотання, в якому представник позивача Руденко К.В. просить суд розглянути справу за його відсутності.
Відповідач та її представник Дем`яненко Т.О. у судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи. 28.05.2026р. представник відповідача Дем`яненко Т.О. подала до суду заяву, в якій просить розглянути справу без її участі, позов не визнає. У цій же заяві представник відповідача Дем`яненко Т.О. вказала, що у разі задоволення позову, просить суд врахувати, що нараховані проценти є втричі більшими, ніж заборгованість за кредитом, а тому просить їх зменшити, а заборгованість за штрафом у період дії воєнного стану не стягується.
Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясував наступне. 
Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. 
Відповідно до ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Згідно з ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Відповідно до ч.2 ст.639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Згідно з п.5 ч.1 ст.3 Закону України ''Про електронну комерцію'' електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч.1,3,4,5 ст.11 Закону України ''Про електронну комерцію'' пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Відповідно до п.6,12 ч.1 ст.3 Закону України ''Про електронну комерцію'' електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
Згідно з ч.12 ст.11 Закону України ''Про електронну комерцію'' електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Положеннями ст.12 Закону України ''Про електронну комерцію'' визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України ''Про електронний цифровий підпис'', за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Згідно з ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошей. 
Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно з ч.1 ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.
Правилами надання коштів та банківських металів у кредит ТОВ ''Лінеура Україна'', які затвердженні 05.04.2024р., встановлено загальні умови та порядок укладення кредитних договорів, особливості укладення кредитних договорів зі споживачами у електронній формі ІКС Товариства.
21.05.2024р. між ТОВ ''Лінеура Україна'' та ОСОБА_1 укладено договір №4669236 в електронному вигляді. Відповідно до умов договору сума кредиту 15 000 грн, строк кредитування 360 днів, стандартна процентна ставка 1,50 % за кожен день користування кредитом, знижена процентна ставка 0,01% за кожен день користування кредитом. Порядок надання кредиту - у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок відповідача за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) НОМЕР_2 . У випадку невиконання та/або неналежного виконання відповідач зобов`язань щодо повернення суми кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом Товариство має право нарахувати, а відповідач зобов`язаний на вимогу Товариства сплатити Товариству штраф: у розмірі 25% від суми невиконаного та/або неналежного виконання зобов`язання на кожен 7-й день кожного факту такого невиконання та/або неналежного виконання. Фактом невиконання та/або неналежного виконання зобов`язань Клієнтом є не здійснення ним сплати або сплати не в повному обсязі чергового платежу та/або повернення суми кредиту в строки сплати платежів, встановлені Договором (Графіком платежів/новим графіком платежів). 
21.05.2024р. відповідач підписала паспорт споживчого кредиту, в якому наявна інформація про суму кредиту, строк кредитування, процентну ставку, загальні витрати за кредитом, орієнтовну загальну вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом, порядок повернення кредиту та ін.
Відповідно до інформації від 01.07.2025р., наданої АТ КБ ''Приватбанк'', на ім`я ОСОБА_1 емітовано карту № НОМЕР_3 . 
З виписки за договором від 01.07.2025р., наданої АТ КБ ''Приватбанк'', слідує, що 21.05.2024р. на банківську карту № НОМЕР_3 , яка належить відповідачу, зараховано 15 000 грн.
24.12.2024р. між ТОВ ''Лінеура Україна'' та ТОВ ''Факторингова компанія ''Укрглобал-Фінанс'' укладено договір факторингу №24/12/24, відповідно до якого позивач отримав право грошової вимоги до відповідача за вказаним договором. 
У позовній заяві представник позивача Руденко К.В. просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у сумі 71 550 грн, з яких – 15 000 грн заборгованість за кредитом, 49 050 грн заборгованість за нарахованими процентами, 7 500 грн заборгованість за штрафом.
Суд відзначає, що у спорах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме - надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором (постанови Верховного Суду від 21 лютого 2024 року у справі № 415/160/17, від 20 листопада 2024 року у справі №243/7840/15).
Позивач надав до суду докази надання кредитних коштів відповідачу, а саме – копію кредитного договору, довідку про перерахування кредитних коштів.
Отже, надані позивачем докази у їх сукупності підтверджують факт виникнення кредитних зобов`язань у відповідача за вказаним кредитним договором.
Згідно з ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У постанові від 26 вересня 2018 року у справі №159/2146/15-ц Верховний Суд зазначив, що, встановивши факт існування між сторонами не виконаних позичальником кредитних зобов`язань, суд у будь-якому разі має стягнути ту суму, яка була доведена і щодо якої у суду не має сумніву, оскільки за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Таким чином, суд приходить до висновку, що позов в частині стягнення з відповідача на користь позивача 15 000 грн заборгованості за тілом кредиту підлягає задоволенню, так як вказана сума доведена належними доказами і щодо неї у суду не має сумніву.
Щодо доводів відповідача про звільнення від обов`язку сплати штрафу за прострочення зобов`язання.
Суд встановив, що відповідач порушив зобов`язання за кредитним договором, а тому у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення неустойки.
Проте, відповідно до п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Так, з 24.02.2022р. відповідно до Закону України ''Про правовий режим воєнного стану'' указом Президента України № 64/2022 24.02.2022р. в Україні введено воєнний стан, термін якого продовжено з 05 години 30 хвилин 30 квітня 2026 року строком на 90 діб.
З огляду на викладене, відповідач звільнений від сплати неустойки за договором після 24.02.2022р., а тому позов в частині стягнення з відповідача 7 500 грн штрафу задоволенню не підлягає. 
Щодо доводів відповідача про нарахування непропорційно великої суми відсотків.
Згідно з ч.1,2 ст.18 Закону України ''Про захист прав споживачів'' продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.
Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.
За правилами ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною 2 статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Як вбачається з матеріалів справи, 21.05.2024р. між ТОВ ''Лінеура Україна'' та ОСОБА_1 укладено договір в електронному вигляді, відповідно до якого відповідач, шляхом переказу на її платіжну картку № НОМЕР_1 , отримала кредит у сумі 15 000 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом 1,5% від суми кредиту за кожен день користування (547,5 % річних).
Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу, укладеного 24.12.2024р. між ТОВ ''Лінеура Україна'' та позивачем, відповідач має заборгованість за кредитним договором.
Разом з тим, щодо розміру заявлених до стягнення з відповідача процентів суд зазначає, що відповідно до п.5 ч.3 ст.18 Закону України ''Про захист прав споживачів'' несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.
З огляду на приписи ч.3 ст.42 Конституції України, участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем непропорційно великих відсотків за прострочення повернення кредиту.
Це узгоджується з положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 09 квітня 1985 року №39/248 ''Керівні принципи для захисту інтересів споживачів'', в якій зазначено наступне: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах. Споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями.
Межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абзац 3 підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року №15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг).
Окрім цього, як зазначено в рішенні Конституційного суду України від 11 липня 2013 року, №7-рп/2013, у випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині 3 статті 509 та частинах 1-2 статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.
У цьому рішенні Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема, щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками - фізичними особами. Такого ж самого правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 07 жовтня 2020 року у справі №132/1006/19 провадження №61-1602св20.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №902/417/18 зазначено, що якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. З урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання. 
Суд вважає, що встановлений сторонами договору розмір відсотків є несправедливим у розумінні ст.18 Закону України ''Про захист прав споживачів'', суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг. Тому, на думку суду, розмір нарахованих відсотків має бути зменшений до суми 15 000 грн, тобто до розміру заборгованості за тілом кредиту, а тому позов у цій частині підлягає частковому задоволенню.
Щодо доводів відповідача про не укладення кредитного договору.
Згідно з п.1.1 договору укладення цього договору здійснюється сторонами за допомогою ІКС Товариства, доступ до якої забезпечується клієнту через вебсайт або мобільний застосунок ''Сredit7''. Електронна ідентифікація клієнта здійснюється при вході клієнта в особистий кабінет, в порядку передбаченому Законом України ''Про електронну комерцію'', в тому числі шляхом перевірки Товариством правильності введення коду, направленого Товариством на номер мобільного телефону клієнта, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до особистого кабінету. При цьому клієнт самостійно і за свій рахунок забезпечує і оплачує технічні, програмні і комунікаційні ресурси, необхідні для організації каналів доступу і підключення до вебсайту/ІКС Товариства.
Відповідно до п.8.2 договору клієнт підтверджує, що додаткові контактні дані та електронна адреса, які вказані в реквізитах клієнта в Розділі 10 ''РЕКВІЗИТИ ТА ПІДПИСИ СТОРІН''договору (або надані клієнтом Товариству окремо) належать саме клієнту та знаходяться в його користуванні, володінні та розпорядженні. Клієнт погоджується та розуміє, що ці дані можуть бути використані Товариством для здійснення взаємодії з ним, в тому числі з метою врегулювання простроченої заборгованості, що може виникнути за цим договором. Така взаємодія здійснюється Товариством з урахуванням вимог законодавства.
Згідно з п.9.7.1 договору цей договір укладається шляхом направлення його тексту підписаного з боку Товариства електронним підписом, що створений шляхом накладення на договір аналогу власноручного підпису уповноваженої особи Товариства та відтиску печатки Товариства, що відтворені засобами електронного копіювання (за зразком, попередньо узгодженим сторонами в договорі про встановлення ділових відносин та використання аналогу власноручного підпису для вчинення правочинів), в особистий кабінет/мобільний застосунок ''Credit7''для ознайомлення та підписання. Договір вважається укладеним з моменту його підписання електронним підписом клієнта, що відтворений шляхом використання Клієнтом електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який формується автоматично на стороні Товариства для кожного разу використання та направляється клієнту на номер мобільного телефону, повідомлений останнім Товариству в ІКС Товариства/зазначений в цьому договорі. Введення клієнтом коду одноразового ідентифікатора з метою підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором цього договору створює підпис клієнта на договорі та вважається направленням Товариству повідомлення про прийняття в повному обсязі умов цього договору. На підписаний сторонами договір уповноваженим працівником Товариства накладається кваліфікований електронний підпис уповноваженого працівника Товариства з кваліфікованою електронною позначкою часу.
Відповідно до п.6 ч.1 ст.3 Закону України ''Про електронну комерцію'' електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
За своїм змістом такий підпис є пін-кодом - алфавітно-цифровою послідовністю, яку отримує особа, що авторизувалася в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції. 
Підпис одноразовим ідентифікатором - це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. Після отримання ця комбінація має бути введена особою в спеціальне поле на веб-сторінці, і фактично її введення прирівнюється до підписання договору з боку авторизованої особи.
Таким чином, із змісту вищенаведеного слідує, що вказаний кредитний договір від 21.05.2024р. міг бути укладений лише за допомогою вебсайту ТОВ ''Лінеура Україна'', доступ до якого забезпечується клієнту (споживачу) через вебсайт або мобільний застосунок ''Сredit7''.При цьому, електронна ідентифікація клієнта здійснюється при вході в особистий кабінет, в тому числі шляхом перевірки ТОВ ''Лінеура Україна''правильності введення коду, направленого на номер мобільного телефону клієнта, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до особистого кабінету. Тобто, для укладення договору споживачу потрібно чітко дотриматися процедури – зайти на вебсайт ТОВ ''Лінеура Україна'', пройти електронну ідентифікацію, ознайомитися з договором та підписати його одноразовим ідентифікатором, який формується автоматично ТОВ ''Лінеура Україна'' у вигляді пароля для кожного разу використання та направляється клієнту на номер мобільного телефону, зазначений в цьому договорі.
У Розділі 10 договору ''Реквізити та підписи сторін'' вказано, що договір підписано електронним підписом 98658 21.05.2024 13:48:07 ОСОБА_1 . Крім того, у цьому розділі наявна інформація про паспортні дані та РНОКПП відповідача, номери мобільних телефонів та електронних адрес відповідача, а також реквізити належного відповідачу платіжного засобу/поточного рахунку для перерахування коштів за договором НОМЕР_1 .
На підтвердження укладення договору позивач надав суду – копію кредитного договору, копію листа ТОВ ''ПЕЙТЕК''про перерахування кредитних коштів на карту НОМЕР_1 , яка відповідно до інформації АТ КБ ''Приватбанк'' емітована на ім`я відповідача. Надані позивачем докази у їх сукупності підтверджують факт виникнення кредитних зобов`язань у відповідача за вказаним кредитним договором.
В свою чергу, відповідач у відзиві на позовну заяву вказала, що кредитний договір з ТОВ ''Лінеура Україна'' 21.05.2024р. вона не укладала, кредитні кошти в сумі 15 000 грн не отримувала, а кошти з її картки зняли невідомі особи.
Відповідно до ч.1-3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ч.1,5-7 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Суд відзначає, що відповідач на підтвердження своїх заперечень, викладених у відзиві, не надала суду належних та допустимих доказів, які б спростовували факт укладення кредитного договору 21.05.2024р. між нею та ТОВ ''Лінеура Україна'' та, як наслідок, отримання кредитних коштів у сумі 15 000 грн. Тому, враховуючи те, що кредитний договір судом не визнаний недійсним, кредитні кошти у сумі 15 000 грн перераховані на банківську карту, яка емітована на ім`я відповідача, номер мобільного телефону, який вказаний у договорі, є фінансовим номером відповідача та на який направлявся одноразовий ідентифікатор для підписання договору, а після зарахування коштів 21.05.2024р. у сумі 15 000 грн на картувідповідача, вона до банку з метою встановлення походження цих коштів не зверталася, то суд вважає, що доводи відповідача про не укладення договору є безпідставними.
Верховний Суд у постанові від 01 липня 2024 року у справі №638/161/22 вказав, що без введення позичальником відповідних даних, здійснення його верифікації, передання ним та отримання товариством персональних даних від позивача з метою укладення договору, таке укладення кредитного договору є неможливим. Не спростовує вказаного факту й наявність відкритого кримінального провадження за заявою позивача за частиною першою статті 190 КК України (шахрайство), оскільки відкрите кримінальне провадження за фактом незаконного заволодіння невстановленою особою грошовими коштами позивача не доводить того, що саме ця невстановлена особа/особи заволоділи персональними даними позивача з метою укладення оспорюваного кредитного договору й уклали його від його імені без його волі.Тому, доводи відповідача про зняття невідомими особами з її картки 21.05.2024р. коштів у сумі 19 500 грн та наявність відкритого кримінального провадження за цим фактом, не спростовують факт укладення кредитного договору.
Аналізуючи вищезазначені норми права та оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, а саме – на суму 30 000 грн, з яких - 15 000 грн заборгованість за кредитом, 15 000 грн заборгованість за нарахованими процентами. В решті позовних вимог позов задоволенню не підлягає.
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у зв`язку з чим з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1 015,68 грн, тобто пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно з п.9 ч.1 ст.1 Закону України ''Про адвокатуру та адвокатську діяльність'' представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно з п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.2-3 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Представник позивача Руденко К.В. на підтвердження понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу у сумі 10 000 грн надав до суду: копію договору про надання юридичних послуг від 02.08.2024р., в якому вказано, що складання позовної заяви становить 10 000 грн, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, копію довіреності, копію акту приймання-передачі наданих послуг від 03.02.2025р., копію платіжної інструкції кредитового переказу коштів.
Відповідно до ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно з п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягали б стягненню витрати на професійну правничу допомогу у сумі 4 192 грн, тобто пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Проте, у заяві від 28.05.2026р., представник відповідача Дем`яненко Т.О. просить суд зменшити розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу, так як їх сума є завищеною.
Тому, враховуючи предмет позову, складність справи, обсяг наданих адвокатом послуг позивачу, виконаних ним робіт, зміст вказаної заяви представника відповідача Дем`яненко Т.О., а також беручи до уваги те, що позов підлягає частковому задоволенню, то суд вважає за можливе зменшити розмір витрат на правничу допомогу, який підлягає стягненню із відповідача на користь позивача, з 4 192 грн до 3 000 грн.
Керуючись ст.12, 13, 81, 141, 258– 268, 272 ЦПК України, суд, - 
В И Р І Ш И В:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю ''Факторингова компанія ''Укрглобал-Фінанс'' до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ''Факторингова компанія ''Укрглобал-Фінанс''(місцезнаходження бульвар Вацлава Гавела, 4, м. Київ, код ЄДРПОУ 41915308) заборгованість за договором №4669236 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 21.05.2024р. станом на 24.12.2024р. у сумі 30 000 грн (тридцять тисяч гривень), яка складається з - 15 000 грн заборгованість за кредитом, 15 000 грн – заборгованість за нарахованими процентами.
В решті позовних вимог – відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ''Факторингова компанія ''Укрглобал-Фінанс''(місцезнаходження бульвар Вацлава Гавела, 4, м. Київ, код ЄДРПОУ 41915308) судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1 015,68 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000 грн.
Відомості про учасників справи:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю ''Факторингова компанія ''Укрглобал-Фінанс''(місцезнаходження бульвар Вацлава Гавела, 4, м. Київ, код ЄДРПОУ 41915308).
Відповідач: ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ).
Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Кропивницького апеляційного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Суддя   О.С.Добрострой