Справа № 466/2566/26
Провадження № 2/466/2474/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2026 року Шевченківський районний суд м. Львова 
у складі: головуючого судді Зими І.Є.
секретаря судового засідання Васинчик М.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного провадження, цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 
в с т а н о в и в:
26 березня 2026 року, ТОВ «Фінансова Компанія «Ейс» звернулось до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідачки заборгованість за договором № 503518834 від 21.01.2021 у розмірі 21 975,50 грн., судовий збір та витрати на правову допомогу в розмірі 7 000 грн.
В обґрунтування вимог зазначає, що 21 січня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 503518834 в електронній формі.
Згідно з твердженнями позивача, відповідачка самостійно ініціювала укладення кредитного договору шляхом заповнення заявки на офіційному веб-сайті первісного кредитора www.moneyveo.ua, створення особистого кабінету, внесення персональних даних, номера телефону, електронної пошти, реквізитів банківської картки для зарахування кредитних коштів, після чого підтвердила укладення договору за допомогою одноразового ідентифікатора MNV5U6M9. 
Із заявки на отримання грошових коштів у кредит від 21.01.2021 року вбачається, що відповідачкою зазначено прізвище, ім`я, по батькові, дату народження, РНОКПП, паспортні дані, адресу реєстрації та проживання, фінансовий номер телефону, електронну адресу, а також номер банківської картки НОМЕР_1 . У заявці зазначено договір № 503518834, дату укладення договору 21.01.2021 року, суму кредиту 5 000 грн та строк кредиту 30 днів. 
Відповідно до паспорта споживчого кредиту до договору № 503518834 від 21.01.2021 року, кредит надавався на споживчі цілі, строком на 30 днів, шляхом переказу грошових коштів позичальнику. У паспорті споживчого кредиту зазначено, що сума кредиту становить 5 000 грн, загальні витрати за кредитом - 2 550 грн, орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом - 7 550 грн, реальна річна процентна ставка - 620,50 % річних. Надалі між сторонами укладалися додаткові угоди до договору № 503518834, якими сума кредиту збільшувалася. Зокрема, 25.01.2021 року сума кредиту була збільшена на 100 грн та 200 грн, 13.02.2021 року - на 500 грн, 14.02.2021 року — на 200 грн, 16.02.2021 року - на 400 грн. Відповідно до остаточного графіка розрахунків за додатковою угодою від 16.02.2021 року загальна сума кредиту становила 6 400 грн, нарахований процент - 2 789 грн 70 коп., а загальна сума до сплати - 9 189 грн 70 коп. 
З матеріалів справи вбачається, що право вимоги за кредитним договором № 503518834 було відступлено за ланцюгом договорів факторингу: від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс», від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», а в подальшому - до ТОВ «ФК «Ейс». Згідно з наведеним у позові ланцюгом відступлення права вимоги, право вимоги перейшло до ТОВ «ФК «Ейс» 14.07.2025 року. Позивач зазначає, що відповідачка належним чином свої зобов`язання за кредитним договором не виконала, кредитні кошти у повному обсязі не повернула, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, відтак позивач змушений звернутись до суду.
Ухвалою суду від 22.04.2026 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного провадження.
23.04.2026 року на адресу суду надійшов відзивна позов . ОСОБА_1 зазначає, що факт укладення кредитного договору № 503518834 від 21.01.2021 року та отримання кредитних коштів не заперечує . Разом з тим вона не погодилась із розміром заявленої позивачем заборгованості, зазначивши, що така є значно завищеною та включає надмірні штрафні санкції, пеню та інші нарахування. Також відповідачка просила зменшити витрати на правову допомогу у розмірі 7 000 грн як необґрунтовано завищені.
27.04.2026 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив. Позивач зазначає, що відповідачка фактично визнає укладення кредитного договору та отримання кредитних коштів, а тому заперечення щодо розміру заборгованості є безпідставними. Позивач також зазначив, що нарахування процентів здійснювалося відповідно до умов договору, Правил надання грошових коштів у позику та графіків розрахунків.
В судове засіданні представник позивача не з`явився, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи у їх відсутності. 
Відповідачка ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, у відзиві просила суд проводити розгляд справи у її відсутності.
Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій, у тому числі електронній формі. Згідно зі ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у тому числі електронних.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною першою ст. 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.
Згідно із Законом України «Про електронну комерцію», електронний договір є домовленістю двох або більше сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформленою в електронній формі. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти та її прийняття другою стороною, а підписання електронного правочину може здійснюватися, зокрема, електронним підписом одноразовим ідентифікатором.
Судом встановлено, що кредитний договір № 503518834 було укладено в електронній формі шляхом акцепту відповідачкою оферти первісного кредитора. Перед укладенням договору відповідачка заповнила заявку, вказала свої персональні дані, номер телефону, електронну адресу, РНОКПП, паспортні дані, адресу проживання та реквізити банківської картки, після чого підписала договір одноразовим ідентифікатором MNV5U6M9. 
Таким чином, суд приходить до висновку, що кредитний договір № 503518834 від 21.01.2021 року був укладений між сторонами належним чином, у передбаченій законом електронній формі, а відповідачка була ідентифікована як позичальник.
Факт отримання відповідачкою кредитних коштів підтверджується сукупністю доказів.
Так, із розрахунку заборгованості ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» вбачається, що відповідачці були видані кредитні кошти: 21.01.2021 року - 5 000 грн, 25.01.2021 року - 100 грн та 200 грн, 13.02.2021 року - 500 грн, 14.02.2021 року - 200 грн, 16.02.2021 року - 400 грн, всього 6 400 грн. Також у цьому розрахунку відображено оплату відповідачкою 11.03.2021 року у розмірі 315 грн. 
Крім того, факт зарахування коштів підтверджується відповіддю АТ КБ «ПриватБанк», з якої вбачається, що на ім`я ОСОБА_2 відкрито картку № НОМЕР_2 , і саме на цей рахунок були зараховані кошти: за період з 21.01.2021 року по 26.01.2021 року - 5 000 грн, за період з 25.01.2021 року по 30.01.2021 року - 100 грн та 200 грн, за період з 13.02.2021 року по 18.02.2021 року - 500 грн, за період з 14.02.2021 року по 19.02.2021 року - 200 грн, за період з 16.02.2021 року по 21.02.2021 року - 400 грн. 
Отже, суд вважає доведеним факт надання відповідачці кредитних коштів у загальному розмірі 6 400 грн.
Разом з тим суд не може погодитися із заявленим позивачем розміром заборгованості у сумі 21 975 грн 50 коп.
З наданих позивачем розрахунків вбачається, що після спливу погодженого строку кредитування позивачем та попередніми кредиторами продовжувалося щоденне нарахування процентів у розмірі 147 грн 20 коп. за кожен день користування кредитом, що відповідало ставці 2,30 відсотка на день від суми кредиту 6 400 грн. 
При цьому у графіку розрахунків, погодженому після збільшення суми кредиту до 6 400 грн, остаточна загальна сума до сплати за дисконтною процентною ставкою була визначена у розмірі 9 189 грн 70 коп., з яких 6 400 грн - тіло кредиту, а 2 789 грн 70 коп. - проценти. 
Велика Палата Верховного Суду у правовій позиції щодо нарахування процентів після спливу строку кредитування зазначила, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування або після пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. 
Також Велика Палата Верховного Суду звертала увагу, що підхід, за якого проценти за користування кредитом можуть нараховуватися за період після закінчення строку кредитування, не відповідає правовій природі таких процентів та може призводити до очевидно несправедливих результатів. Такий висновок міститься в постанові Верховного суду України у справі № 408/8199/16-ц.
Суд враховує, що кредитний договір є договором споживчого кредитування, а тому його умови та наслідки невиконання мають оцінюватися не лише з формального погляду підписання договору, але й з урахуванням принципів добросовісності, розумності, справедливості та співмірності відповідальності споживача.
Відповідно до ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.
Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Суд зазначає, що заявлена позивачем до стягнення сума 21 975 грн 50 коп. більш ніж утричі перевищує фактично отриману відповідачкою суму кредиту 6 400 грн та істотно перевищує погоджену сторонами загальну вартість кредиту за графіком розрахунків у розмірі 9 189 грн 70 коп.
Нарахування процентів після спливу погодженого строку кредитування фактично призвело до значного та непропорційного збільшення розміру заборгованості, що не узгоджується із засадами справедливості, добросовісності та розумності.
При цьому позивачем не заявлено до стягнення 3 відсотки річних та інфляційні втрати за ст. 625 ЦК України у належному розрахунку, а заявлена сума ґрунтується саме на договірних процентах, які були нараховані після спливу строку кредитування.
За таких обставин суд приходить до висновку, що обґрунтованою та доведеною є заборгованість у межах погодженої сторонами загальної вартості кредиту за останнім графіком розрахунків, тобто 9 189 грн 70 коп.
Згідно з частиною третьою статті 42 Конституції України, участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту, щодо сплати споживачем пені за прострочення повернення кредиту.
Оскільки з розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачкою 11.03.2021 року було здійснено оплату у розмірі 315 грн, така сума підлягає зарахуванню в рахунок погашення заборгованості. Таким чином, до стягнення підлягає: 9 189 грн 70 коп. - 315 грн = 8 874 грн 70 коп. 
У решті позовних вимог про стягнення заборгованості суд вважає за необхідне відмовити у зв`язку з недоведеністю правових підстав для стягнення договірних процентів після спливу строку кредитування у заявленому позивачем розмірі.
Крім того, в силу дії 141 ЦПК України, з відповідачки слід стягнути в користь позивача судові витрати.
Щодо вимоги позивача про стягнення витрат на правничу допомогу, суд приходить до наступного висновку.
Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.
Згідно з матеріалів справи, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем подані: копія правничої допомоги № 20/08/25-01 від 20.08.2025, копія додаткової угоди № 25770917853 від 01.09.2025 до договору правничої допомоги № 20/08/25-01 від 20.08.2025, Копія Акту прийому-передачі наданих послуг, Копія свідоцтва адвоката про право на зайняття адвокатською діяльністю, Копія довіреності адвоката. 
Представник позивача просить стягнути витрати за надання професійної правничої допомоги на загальну суму 7 000 грн.
Під час вирішення питання про стягнення витрат на професійну правову допомогу, суд враховує висновки Великої Палати Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц у постанові від 19.02.2020 року. Так, суд наголосив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Важливими є також висновки у постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19, де визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Відтак, суд приходить до висновку, що витрати на професійну правничу допомогу у заявленому розмірі є завищеними, враховуючи категорію справи та час, який захисник міг би потратити на підготовку матеріалів. В цій частині заявлених вимог слід стягнути з відповідачки витрати на правничу допомогу в розмірі 3 000 грн, що буде співрозмірним, на думку суду, з ринковими цінами адвокатських послуг, та складністю вказаної цивільної справи.
Керуючись: ст. ст. 512, 526, 543, 1054 ЦК України, ст. ст. 10-13, 76-81, 141, 263-265 ЦПК України , суд, 
у х в а л и в:
позов задовольнити частково. Стягнути зі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» заборгованість за договором № 503518834 від 21.01.2021 року у загальному розмірі 8 874, 70 грн. (вісім тисяч вісімсот сімдесят чотири гривні 70 копійок).
Стягнути зі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» 2 662.40 грн ( дві тисячі шістсот шістдесят дві гривні сорок копійок) судового збору.
Стягнути зі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» понесені витрати на правову допомогу у розмірі 3 000 грн. (три тисячі гривень). В решті вимог відмовити.
Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом тридцяти днів з моменту оголошення, безпосередньо до Львівського апеляційного суду. 
Сторони в справі:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс», код ЄДРПОУ:42986956, місцезнаходження: м. Київ, Юрія Поправки, 6, каб. 13.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 .
  Суддя	  	 І.  Є.  Зима