Справа № 757/23925/17-к
Провадження № 1-кп/991/173/19

УХВАЛА
про відмову у призначенні 
комісійної судово-медичної експертизи

20 травня 2026 року	місто Київ	

Вищий антикорупційний суд у складі колегії суддів ОСОБА_1 (головуючий), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
його захисника ОСОБА_7 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні клопотання захисника ОСОБА_7 про призначення комісійної судово-медичної експертизи у кримінальному провадженні № 42016000000003697 про обвинувачення ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 368 Кримінального кодексу України.

(1) Зміст поданого клопотання
На розгляді Вищого антикорупційного суду перебуває обвинувальний акт у цьому кримінальному провадженні.
До суду надійшло клопотання захисника ОСОБА_7 про призначення комісійної судово-медичної експертизи.
В обґрунтування цього вказує, що з часу перебування обвинуваченого під вартою, його стан здоров`я погіршився. У лютому 2026 року він отримав контузію з акубаротравмою та ЗЧМТ, а у березні - закритий перелом лівої променевої кістки зі зміщенням.
Перебуваючи з 21.03.2026 у Київського слідчому ізоляторі ОСОБА_8 постійно перебуває під медичним наглядом КММЧ, проходить лікування, проте надана медична допомога обмежена можливостями медичної частини установи попереднього ув`язнення і не передбачає виконання рекомендованого хірургічного втручання. У зв`язку з цим, існує реальний ризик настання тяжких наслідків для його здоров`я.
Захисник указує, що наявні обґрунтовані підстави стверджувати, що без призначення комісійної судово-медичної експертизи суд буде позбавлений можливості об`єктивно встановити дійсний стан здоров`я обвинуваченого, наявність протипоказань для тримання його під вартою та можливість надання йому необхідної медичної допомоги в умовах СІЗО. Це безпосередньо впливає на його права.
А тому, захисник просить призначити комісійну судово-медичну експертизу. На вирішення експертизи поставити, зокрема, такі питання: які захворювання та травматичні ушкодження наявні у ОСОБА_8 .? чи мали місце бойова травма у лютому-березні 2026 року, яка тяжкість тілесних ушкоджень? чи є в нього хронічні захворювання та якої вони стадії? якого рівня медичної допомоги потребує ОСОБА_8 .? чи може йому бути надана медична допомога в умовах СІЗО? чи є його стан здоров`я сумісним із триманням під вартою? чи існують протипоказання для подальшого перебування під вартою? які наслідки можуть настати для здоров`я у разі ненадання медичної допомоги?
(2) Позиції учасників провадження
Сторона захисту підтримала подане клопотання. Вказала про тяжкий стан здоров`я ОСОБА_8 . Медична допомога не може бути йому надана в умовах СІЗО. А тому, просили призначити судово-медичну експертизу для з`ясування питань стану здоров`я ОСОБА_8 .
Прокурор заперечив з приводу клопотання, просив відмовити у його задоволенні. Вказав, що підстави та причини призначення експертизи відсутні.
(3) Мотиви, з яких виходив суд при вирішенні клопотання
Заслухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши клопотання та матеріали провадження, суд доходить висновку, що у призначенні експертизи слід відмовити.
Відповідно до ч. 1 ст. 101 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень та зроблені за їх результатами висновки, обґрунтовані відповіді на запитання, поставлені особою, яка залучила експерта, або слідчим суддею чи судом, що доручив проведення експертизи. Кожна сторона кримінального провадження має право надати суду висновок експерта, який ґрунтується на його наукових, технічних або інших спеціальних знаннях.
Згідно з ч. 1 ст. 332 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторін кримінального провадження або потерпілого за наявності підстав, передбачених статтею 242 цього Кодексу, має право своєю ухвалою доручити проведення експертизи експертній установі, експерту або експертам.
Відповідно до ч. 2 ст. 332 КПК суд має право своєю ухвалою доручити проведення експертизи експертній установі, експерту або експертам незалежно від наявності клопотання, якщо:
1) суду надані кілька висновків експертів, які суперечать один одному, а допит експертів не дав змоги усунути виявлені суперечності;
2) під час судового розгляду виникли підстави, передбачені частиною другою статті 509 цього Кодексу;
3) існують достатні підстави вважати висновок експерта (експертів) необґрунтованим чи таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає інші обґрунтовані сумніви в його правильності.
Частина перша статті 242 КПК передбачає, що експертиза проводиться експертною установою, експертом або експертами, яких залучають сторони кримінального провадження або слідчий суддя за клопотанням сторони захисту у випадках та порядку, передбачених статтею 244 цього Кодексу, якщо для з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження, необхідні спеціальні знання.
При цьому, стаття 242 КПК має посилання на статтю 244 КПК. Відповідно до неї, сторона захисту має право звернутися до слідчого судді з клопотанням про проведення експертизи у разі, якщо:
1) для вирішення питань, що мають істотне значення для кримінального провадження, необхідне залучення експерта, проте сторона обвинувачення не залучила його або для вирішення залученим стороною обвинувачення експертом поставлені запитання, що не дозволяють дати повний та належний висновок з питань, для з`ясування яких необхідне проведення експертизи, або існують достатні підстави вважати, що залучений стороною обвинувачення експерт внаслідок відсутності у нього необхідних знань, упередженості чи з інших причин надасть або надав неповний чи неправильний висновок;
2) сторона захисту не може залучити експерта самостійно через відсутність коштів чи з інших об`єктивних причин.
З указаного випливає, що експертиза, може проводитися двома шляхами. У першому залучення експерта відбувається безпосередньо стороною кримінального провадження, у другому - така експертиза призначається судом. Також, є випадки, прямо вказані в ч. 2 ст. 332 КПК, коли суд, навіть без наявності клопотань сторін може доручити проведення експертизи. 
На стадії судового розгляду суд може доручити проведення експертизи за наявності підстав, передбачених ст. 242 КПК, а саме, коли для з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження, необхідні спеціальні знання. Водночас, стаття 244 КПК (на яку є посилання у статті 242 КПК) прямо вказує, що призначення експертизи за клопотанням сторони захисту можливе, якщо існують труднощі у самостійному призначенні експертизи.
Отож, КПК не передбачає правило, за якого у всіх випадках експертиза призначається саме судом. Таку експертизу суд призначає, коли реально бачить в цьому необхідність.
Із системного аналізу вказаних норм КПК випливає, що експерт може бути залучений безпосередньо стороною захисту. КПК прямо передбачає змагальну модель доказування, де кожна сторона має право самостійно збирати та подавати докази, зокрема висновки експертів.
При цьому, захист має право: самостійно обрати експерта або експертну установу; укласти договір; надати матеріали для дослідження; отримати письмовий висновок експерта; подати цей висновок суду як доказ.
Суд не вбачає в даному випадку перешкод стороні захисту самостійно призначити таку експертизу. Захисник, для дослідження експертам може надати всю медичну документацію, яка є в його розпорядженні - виписки, висновки, іншу медичну документацію.
Якщо ж експерт з тих чи інших причин буде потребувати додаткових документів або особистого огляду ОСОБА_8 , то за відповідним клопотанням, під час вже проведення такої експертизи та сприяючи в її проведенні, суд може зобов`язати адміністрацію місця тримання під вартою допустити експерта, забезпечити доступ до медичних документів ОСОБА_8 , які не є у володінні захисту, усунути інші перешкоди в її проведенні.
Отож, захист може самостійно призначити експертизу, а суд може забезпечити її безперешкодне здійснення.
Окрім цього, суд не вбачає реальних підстав для проведення судово-медичної експертизи в даному випадку.
Для надання медичної допомоги особам, які утримуються в установах виконання покарань і слідчих ізоляторах діє Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України.
Відповідно до Положення про Державну установу «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 747/5 від 14.03.2025, указана державна установа здійснює заходи щодо:
- організації медичного забезпечення та контролю за станом здоров`я засуджених, осіб, узятих під варту, та військовополонених; 
- організації медичного забезпечення та профілактичного оздоровлення персоналу ДКВС України;
- профілактики та зниження захворюваності серед засуджених, осіб, узятих під варту, та військовополонених, зменшення первинного виходу на інвалідність та смертності;
- організації належного санітарно-гігієнічного та протиепідемічного нагляду в місцях провадження господарської діяльності ЦОЗ ДКВС України та на їх територіях;
- координація медичної діяльності медичних реабілітаційних центрів ДКВС України.
Також, до функцій цієї установи належить організація надання екстреної, первинної, спеціалізованої, паліативної медичної допомоги та медичної реабілітації особам, узятим під варту; організація діагностики та лікування соціально-значущих хвороб; організація надання медичних послуг відповідно до законодавства, у тому числі платних медичних послуг; взаємодія в межах компетенції з іншими державними та комунальними закладами охорони здоров`я.
Указане свідчить про те, що держава передбачила систему надання повноцінної медичної допомоги особам, які перебувають у СІЗО. Така державна установа може надати особі, що перебуває під вартою фактично весь спектр медичного забезпечення: екстрену допомогу; діагностику і лікування; медичну реабілітацію. Також, указаним вище положенням передбачено функцію взаємодії з іншими закладами охорони здоров`я, що свідчить про можливість, у випадку необхідності, надання такої медичної допомоги не лише вказаною установою, а й зовнішніми спеціалізованими медичними закладами.
Перебування ОСОБА_8 в СІЗО саме по собі не означає неможливість отримання належної медичної допомоги. У разі потреби, його можуть направити до спеціалізованої лікарні, адже закон не забороняє залучення лікарів цивільних закладів охорони здоров`я
Відповідно до листа В.о. начальника філії Державної установи «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» в місті Києві та Київській області ОСОБА_9 від 13.05.2026, ОСОБА_8 прибув до державної установи «Київський слідчий ізолятор» 21.03.2026. По прибуттю оглянутий черговим медичним персоналом. За результатами первинного огляду даних на гостру терапевтичну патологію не виявлено. За час тримання в установі ОСОБА_8 обстежений лабораторно, інструментально та консультований лікараями-фахівцями Київської міської медичної частини. За результатами встановлений діагноз, призначене лікування. Перебуває під медичним супроводом КММЧ.
Отож, ОСОБА_8 в умовах СІЗО отримує всю необхідну медичну допомогу.
Указане свідчить про відсутність реальних підстав для проведення судово-медичної експертизи.
Окрім цього, суд не може не звернути увагу на процесуальну поведінку обвинуваченого до перебування під вартою, яка свідчить про затягування судового розгляду.
ОСОБА_8 часто проходив лікування в медичних закладах (в основному в травматологічних відділеннях). Оскільки останні декілька років усі судові засідання проходили виключно в режимі відеоконференції, то ОСОБА_8 завжди вважав, що таке лікування заважає проводити судові засідання з власних технічних засобів. Суд постійно направляв запити до лікарень з проханням повідомити чи дозволяв його стан здоров`я проводити судові засідання в режимі відеоконференції. У відповідь лікарі жодного разу не повідомляли, що його стан здоров`я був таким, що не дозволяв брати участь у судових засіданнях. Були випадки, коли він спеціально приїжджав в госпіталь для участі в судових засіданнях, а далі їхав по своїх справах. Пізніше ОСОБА_8 змінив тактику та почав уникати судових засідань через начебто відсутність власних технічних засобів. Постійні неявки в судові засідання без поважних причин тричі ставало підставою для накладення на нього грошових стягнень та один раз стало підставою для застосування до нього приводу. Про неможливість прибути в судові засідання, ОСОБА_8 зазвичай повідомляв суд за півтори години до судового засідання, хоча про такі обставини вже знав за декілька днів до засідання. Також, з поведінки обвинуваченого вбачається, що ОСОБА_8 самостійно створює собі обставини, щоб не з`являтися на виклик до суду. Такі штучні обставини неучасті в судових засіданнях могли створюватися за проханням ОСОБА_8 іншими особами. Він часто запізнювався в судові засідання посилаючись на повітряні тривоги, непередбачувані обставини - зламався транспорт, яким він їхав, забув сумку в автобусі, а потім її шукав. Якщо судові засідання все ж таки відбувалися, то суд, в основному, не проводив судовий розгляд або досліджував докази сторін чи допитував свідків, а займався вирішенням постійних клопотань обвинуваченого - розгляд клопотань про зупинення судового провадження; розгляд клопотань про проведення судових засідань в режимі відеоконференції; розгляд клопотань про відкладення судового засідання з різних причин - неявка одного з адвокатів, необхідність ознайомлення нового адвоката з матеріалами справи, необхідність надати час, щоб підготувати та подати клопотання або заяву; розгляд постійних заяв про відвід прокурору, спеціалісту або складу суду; розгляд клопотань про незаконність допиту свідка; розгляд клопотань про скасування грошових стягнень; розгляд заяв про відмову від своїх захисників тощо. Повітряні тривоги мають значення для ОСОБА_8 тільки тоді коли вони відбуваються безпосередньо в час проведення судових засідань, коли судове засідання закінчилося, то ОСОБА_8 не сидить в укритті, а без жодних проблем пересувався містом. Аналізом матеріалів справи установлено, що ОСОБА_8 не перебував в укритті кожну повітряну тривогу, однак використовував повністю це своє право в час проведення судових засідань.
Указані обставини були мотивом ухвалення рішення про застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Перебуваючи під вартою, його дії і надалі направлені на затягування розгляду справи.
Яскравим прикладом є його неявка в судове засідання, призначеного на 29.04.2026 о 14:00 год. Його не було доставлено з СІЗО, адже ОСОБА_8 повідомив старшому конвойної варти, що він пересувається на інвалідному візку та не може пересуватися самостійно. 
При цьому, відповідно до медичної довідки від 29.04.2026 його оглянули терапевт та психіатр, за результатами чого визначили, що стан його здоров`я є задовільним і він може приймати участь у судовому засіданні.
Отож, вже перебуваючи під вартою, його поведінка не змінилася, він надалі продовжує створювати обставини для зриву судових засідань та неявки в них всіма можливими способами, у тому числі, симулюванням якихось вигаданих хвороб.
Звернення з клопотанням про призначення комісійної судово-медичної експертизи також може свідчити про намагання затягнути розгляд справи, строки давності в якій закінчуються в грудні 2026 року, і ОСОБА_8 про це достеменно відомо.
Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що у клопотанні захисника про призначення комісійної судово-медичної експертизи слід відмовити.
На підставі викладеного, суд постановив:

- відмовити у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 про призначення комісійної судово-медичної експертизи у кримінальному провадженні № 42016000000003697 про обвинувачення ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 368 Кримінального кодексу України.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення й оскарженню не підлягає.

Судді 

ОСОБА_10      ОСОБА_11